34 M. ELFSTRAND. BOTANISKA UTFLYGTER. 



depilatum Almqu., som efter mitt förmenande är en mellan- 

 länk mellan de geni;ina Hieracia alpina och Hieracia dovrensia 

 (se längre fram). Den synes mig knapt kunna föras till de 

 egentliga H. alpina och icke heller till Hieracia nigrescentia . 



ALPINA Fr. EPICR. 

 I. Hieracia alpina genuina. 



Hieracium alpinum L. 



*alpinuin L. (a genuinum Wimm. sec. Lindeb. Hieracia 

 Scandinavica exsiccata n:o 50). II. alpinum L. i Backhouse, 

 A Monograph of the British Hieracia. York 1856. H. alpinum 

 var. genuinum Lindeb. i Noerlin, Bidrag till Hieracium-floran 

 i Skandinaviska halföns mellersta delar, p. 74 (Acta Societatis 

 pro Fauna et Flora fennica, t. Hl, n:o 4). Jemför äfven C. 

 Hartman, Anteckningar öfver de skandinaviska växterna i 

 Linnés herbarium (i K. Sv. Vetenskaps-Akademiens Handlingar 

 1851, p. 292). 



Förekom på alla de af mig besökta fjellen (hufvudsakligen 

 i videregionen), i flera smärre modifikationer. 



v. crispum n. 



Står nära IIie7\ alpinum genuinum, Lbg exc. n:o 50, ut- 

 märker sig genom följande. Stjelken högre, 1,5 — 3 dm., mer 

 eller mindre flexuös, stimdom greuig ända från basen, med 

 temligen väl utvecklade, smala stjelkblad. Rotbladen vanligen 

 långt och smalt skaftade, spadlika — smalt lancettlikt tunglika, 

 i kanten oregelbundet tandade, med korta, olikformiga, utåt 

 eller något framåt rigtade tänder, vanligen tydligt vågbräddade 

 eller krusiga. Hålkfjällen smala. Stjelken ej så rikligt hårig 

 som hos hufvudformen. Hålkarne 15 — 17 mm. höga. Stif- 

 ten gula. 



Vallista, videregionens nedre del. 



Påminner habituelt något om H. alpinum *fidiginosum. 

 Från Vallista har jag äfven en närstående form, med ännu 

 högre och gröfre stjelk, långa, mycket långt skaftade och 

 stundom nästan helbrädd ad e och nästan platta blad och ej så 

 smala hålkfjäll — i öfrigt öfverensstämmande med nyss be- 

 skrifna varietet, af hvilken den måhända endast är en modi- 

 fikation. 



