36 M. ELFSTRAND. BOTANISKA UTFLYGTEK. 



gröna. Calathidiet rent gult, knapt medelstort. Kantligulce 

 med glatta eller nästan glatta tänder. Stiften i torkadt till- 

 stånd bruna. 



Fångvålen och Nedalen, på båda ställena i björkregionen. 

 Afven hittad på Tjallingkkimpen i Jemtland (C. J. Johansson 



^-Vs 1885). 



Denna vackra form var på de två ställen, jag hittade den, 

 utblommad. Jag har derföre beskrifvit blomkorgens delar efter 

 C. J. Johanssons ex. från Tjallingklumpen. 



Den liknar mycket Hieracium alpiynan v. Jlexuosum Lbg 

 Hier. Scand. exs. n:o 110 (från Solvaagtind), men är ej iden- 

 tisk med den samma. Afviker genom ofta större, alltid bredare, 

 rundtrubbiga ooh glatta eller nästan glatta rotblad, mindre spar- 

 samt hårig och tätare stjernhårig stjelk, långa och ofta talrikare 

 hår å hålken. För öfrigt är den mera storväxt än de ex. jag- 

 sett af Lindebergs Jlexuosum. 



*petiolatum n. 



Stjelken 1,5 — 3,5 dm. hög, spenslig, ofta något flexuös, 

 1 — 3-bladig, enkel eller med ett par bladlösa grenar från de 

 öfre, rudimentära bladens axill, ± tätt stjernhårig eller upptill 

 stjernluden, med temligen talrika, korta — meddellånga gul- 

 knappiga glandelhår, nästan utan andra hår. Släden ljust 

 gröna, helbräddade eller nästan helbräddade, jemna och platta, 

 med långa och vanligen mycket smalt vingade skaft. Rotbladen, 

 af hvilka de yttre vid blomningen vissnade, äro rundade — 

 elliptiska — lancettlika (de innersta), de yttre i kanten glest 

 och kort håriga, eljes glatta eller nästan glatta, de inre jemte 

 stjelkbladen å båda sidor + glest mjukhåriga, i kanten tätare 

 håriga. Innersta rotbladet samt stjelkbladen hafva stjernhår 

 åtminstone i kanten och på medelnerven. Talrika mikrogiand- 

 ler å bladen. Nedre stjelkbladet + utveckladt, det eller de 

 öfre reducerade. Blomhålkarne 13 — 16 mm. höga, med rundad 

 eller rundadt käggellik bas, måttligt — glest klädda med långa, 

 jina, mjuka och hvita eller gråhvita (svartfotade) hår, med tal- 

 rika korta och fina, gulkuappiga glandelhår och mikroglan dier. 

 Några glandelhår äro medellånga, men alltid fina och gul- 

 knappiga, åtminstone hos I ordningens hålkar. Hos Jl ord- 

 ningens hålkar, då sådana finnas, äro de svartfotade håren samt 

 glandelhåren mera sparsamma, gröfre och mörkare. Hålkfjällen 

 + mörkt brungröna, de inre något ljusare eller med breda, 



