BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 7. 37 



något ljusare kanter, i spetsen brunvioletta och cilierade; alla 

 äro smala, flertalet trubbiga, en del + spetsiga. Calathidiet 

 medelstort eller temligen stort. Ligukv temligen mörkt, röd- 

 aktigt gula, med vanligen sparsamt cilierade tänder. Stiften 

 svartbrnna. 



Vallista, nedre delen af videregionen (i dalgången, på 

 vestligaste höjdens sluttning mot SV.). — Redan på afstånd 

 ådrog den sig uppmärksamhet genom sin ljust gröna färg, sin 

 höga, spensliga stjelk, långskaftado, oftast elliptiska rotblad, 

 hvilka till formen ganska mycket påminna om bladen hos 

 Primula sihirica. Den varierar dock rätt mycket till bladens 

 bredd. 



Är äfven tagen vid Vesterån nära Bunnerstötarne, ofvan 

 trädgränsen (C. J. Johansson 1885, enligt ex. i Lektor Alm- 

 QUiSTs herbarium). En närstående form, med knapt glandel- 

 hårig stjelk, är tagen i Herjedalen, Vallarne (Almquist och 

 Söderlund 1866). 



*obscuran8 n. 



Stjelken 2 a 3 dm. hög enkel eller någon gång grenig, 

 vanligen med ett + utveckladt blad, + tätt stjernhärig, upptill 

 stjernluden, nästan utan eller med mycket sparsamma enkla hår, 

 men upptill med talrika kortare och längre, mörka glait delhår. 

 Bladen mörkt gröna, de yttre rotbladen nästan glatta, öfriga 

 blad å båda sidor sparsamt håriga, med spår af stjernhår å 

 medelnerven. De yttre rotbladen, af hvilka ett eller två de 

 yttersta vid blomningen vissnat, äro bredt spadlika, de inre 

 spadlika eller det innersta oftast tunglikt lancettlikt och + 

 spetsigt; alla temligen långt och smalt skaftade. Blomhålken 

 13 — 14 mm. hög eller stundom något högre, med rundad bas, 

 nästan soart, tätt klädd med långa, mörkt smutsfärgade eller 

 svartgrå hår, dels korta, dels långa, Jina och mörka glandelhår 

 samt mikroglandler. llålkfjällen svartgröna eller nästan svarta, 

 temligen smala och jemnhreda, i sjelfva spetsen något trubbiga 

 — -spetsiga. Liguhe mycket korta, föga längre än hålkfjällen; 

 de mörka, hrunaktiga stiften väl utvecklade (blommorna äro 

 sålunda nästan »stylösa», åtminstone är detta fallet hos alla de 

 individer jag sett). Hos kantligulae äro tänderna mycket spar- 

 samt cilierade. 



Vallista, nedre delen af videregionen (temligen sparsam). 

 Äfven tagen på Snasahögen af S. Almquist 1868. 



