BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 16. AFD. III. N:0 7. 51 



glest — måttligt klädd med stjernhår och glandelliår, livilka på 

 stjelkens nedre del äro mycket små, fina, och gula, längre upp 

 större, till medelstora, och mörka, samt med enstaka — spridda 

 hvita hår, hvilka på stjelkens öfre del äro svartfotade. Bladen 

 + hvithåriga. Rotbladen ofta något rödaktigt anlupna, mer 

 eller mindre långt skaftade, med mjukhåriga skaft. De yttre, 

 som vid blomningen vanligen äro vissnade, äro bredt ovala — 

 äggrundt afiånga eller bredt atlånga, med något tvär eller föga 

 afsmalnande bas, glest tandade; de inre rotbladen, jemte nedre 

 stjelkbladet, äro äggrundt eller bredt lancettlika — lancettlika 

 och mer eller mindre spetsiga, med nedlöpande bas, svagt tan- 

 dade — nästan helbräddade. Det nedre stjelkbladet sitter oftast 

 längst ned på stjelken, är vanligen väl utveckladt, med spår af 

 stjernhår åtminstone på undre sidans medelnerv, det öfre är 

 vanligen mycket litet och smalt, oskaftadt, undertill med stjern- 

 hår och mikroglandler. Stundom finnes endast ett, vid stjelkens 

 midt sittande, litet, smalt lancettlikt blad. Någon gäng fin- 

 nes ett tredje, mycket rudimentärt blad. Blomställningen är 

 enkel eller något sammansatt, 2 — 6-blomstrig, temligen gles. 

 Korgskaften äro + utdragna, utstående — nästan utspärrade och 

 uppböjda, stjernhåriga — stjernludna, rikligen beklädda med tem- 

 ligen långa och mörka glandelhår, utan gråspetsade hår eller 

 med enstaka sådana. Hålkarne äro tetnligen smala, de af I 

 ord. 11 — 13 mm. höga, med kägellik eller rundadt kägellik 

 bas, nakna eller med spår af stjernhår i de yttre fjällens 

 kanter, tätt klädda med mikroglandler och ± långa och mörka 

 glandelhår samt med mer eller mindre talrika, långa ock all- 

 deles svarta eller mycket kort gråspetsade hår. De flesta 

 hålkfjällen äro medelbreda, de inre smala, alla eller de flesta 

 spetsiga, svartgröna eller nästan svarta, de inre med något 

 ljusare kanter. Blommorna rent gula, kantblommornas tänder 

 sparsamt cilierade eller nästan glatta. Stiften i torkadt till- 

 stånd bruna. 



Vid Storulfån, på gräsbevuxna sluttningar i björkregionen. 

 Enafors (Adlerz 1882) samt vid Vesterån på vägen mellan 

 Bunnerviken och Bunnerstötarne, ofvan trädgränsen (C. J. 

 Johansson 1885). — En närstående form förekom nära Stor- 

 ulfån. Denna närbeslägtade form har jag äfven sett från Nordl. 

 Saltdalen, Skeididalen (Schlegel & Arnell 1869). En annnn 

 nära förvandt form finnes i videregionen mellan Ena elf och 

 Sylfjellet samt nära Bunnerstötarne (C. J. Johansson). 



