BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 7. 55 



Denna form kommer temligen nära föregående, af h vilken 

 den måhända kan betraktas som underart. A andra sidan har 

 den också åtskilligt gemensamt med Hieracium obnubilum^ onviL., 

 hvilken sistnämnda dock synes vara ganska mycket isolerad 

 från öfriga nigrescens-3iTtsiå.e former, bland annat genom sina 

 mycket fina glandelhår. 



I Nedalen vid elfven förekommer en till nigrescensgruppen 

 hörande Hieracium^ som är synnerligen utmärkt genom mycket 

 smala blad. J Apotekar C. Indebetods herbarium har jag sett 

 €n form frän Bejeren i Nordlanden (Schlegel & Arnell 1869), 

 som i afseende på bladens antal och form, blomställningens 

 förgrening och hela växtens storlek fullkomligt öfverensstäramer 

 med denna nigrescens-^xt^iåe form, men skiljer sig från densamma 

 bland annat genom glatt stjelk och nästan glatta korgskaft, 

 något gröfre hår å bladen, något ljusare och något mindre 

 hålkar med glesare beklädnad af gråspetsade hår och glandel- 

 hår. Den är bestämd till //. pallidum Biv. v. persicifolium . 

 Som jag emellertid af ifrågavarande, i Nedalen tagna ni^^-é-scen^- 

 artade form har ett mycket litet material, kan jag ej lemna någon 

 beskrifning öfver den samma. Den torde förtjena att upp- 

 märksammas af botanister, som möjligen komma att resa i 

 denna trakt. Den växer vid elfvens södra strand, nära båt- 

 stället. 



VULGATA Fr. EPICR. 



I. Hieracia silvatica Almqu. Stud. 



Hieracium pellucidum (Laest.) Almqu. 



Siibsp. p7'ope H. ohnubilum Xorrl. 



Pellucidumartad. Anshater sig temligen nära till H. ohnu- 

 bilum NoRRL. (1. c. pag. 84, Hier. exs. n:o 95), som den habituelt 

 erinrar om. Har högre stjelk (omkring 3 dm.), som är upptill 

 grenig, mycket sparsamt glandelhårig. Bladen äro på undre 

 sidan nakna (eller med spår af stjerhår på medelnerven). Blom- 

 ställningens grenar utstående och uppböjda — nästan utspärrade. 

 Hålkfjällen ej så tätt glandelhåriga som hos obnubilum, med 

 dels små och fina, dels något gröfre, meddellånga glandelhår, 

 de yttre fjällen med spår af stjernhår i kanterna. Kantblom- 

 mornas tänder äro nästan slatta, stiftet i friskt och torkadt 



