62 M. ELFSTRAND. BOTANISKA UTFLYGTER. 



bladlösa örenar från öfre bladvecken, stjernliårig och ± gles- 

 hårig (håren fina, mjuka och temligen långa). Bladen på undre 

 sidan ljusare, med tydlig dragning i hly grått. Vid blomningen 

 qvarsitta 2 — 5 rotblad, hvilka äro temligen långt skaftade, med 

 långhåriga skaft, ovala (de yttersta) — bredt lancettlika, stjelk- 

 bladen smalt äggrundt lancettlika — smalt lancettlika (de öfre), 

 kortare skaftade (med på skaftet nedlöpande bas). Alla bladen 

 groft hvasstandade — Jiikiga, nästan par flikiga, med triangulära 

 eller oftast skärformiga, smala och hvassa tänder eller flikar^ 

 hvilka stundom gå ned på bladskaftet, på öfre ytan nästan 

 glatta, på undre sidan och i kanten mer eller mindre håriga. 

 Stjelkbladen, åtminstone de öfre, äro derjemte på hela undre 

 ytan stjernhåriga. Blomställningen är oftast grenig (sällan 

 enkel), 3 — mångblomstrig, nästan qvastlik, med utdragna, tem- 

 ligen smula, utstående och vanligen lindrigt uppböjda korg- 

 skaft, hvilka äro klädda med stjernludd och bära spridda enkla 

 hår och små, mörka glandelhår. Blomhålkarne äro temligen 

 stora, 11 — 12,5 mm. höga, med rundad bas, klädda med en 

 måttlig mängd gråspetsade hår, spa7'sainm.a små eller knapt 

 medellånga, mörka glandelhår samt med ± rikligt stjernludd^ 

 företrädesvis vid mellan fjällens och de inre fjällens kanter. 

 Hålkfjällea äro temligen smala och jemnbreda, med trubbiga 

 spetsar, ett eller annat inre spetsigt; till färgen äro de svart- 

 gröna eller nästan scarta, ofta med någon dragning i brunt, 

 de inre med jemförelsevis breda ljusa kanter (klädda af stjern- 

 luddet). Ligulae gula, med sparsamma hår, tänderna långa, 

 sparsamt cilicerade. Stiften brungula. 



Vid Aresjöu, nära kyrkan. 



En närstående, säkerligen till detta subspecies hörande 

 form (med nästan glatt, rödaktig stjelk, ljusare blad med 

 mycket rikligt stjernludd på undre sidan, samt något större, 

 ännu mörkare hålkar, med rikligare beklädnad) har jag från 

 Middagsvålen (öfversta delen af granregionen). Andra + när- 

 stående former, som jag ej närmare studerat, har jag sett från 

 Areskutan, Storlien och Meraker. 



Här beskrifna form kommer närmast Hieracium subporri- 

 gens Dahlst. exs., men torde vara väl skild från den genom 

 mörkare, i kanterna rikligt stjernludna hålkfjäll, med smärre 

 och sparsammare glandier, m. m. 



