BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 7. 63 



Hieracium diaphanoides Lindeb. Hleraciologiska Bi- 

 drag 1882. 



*piceatuni n. 



Stjelken 4 — 6 dm.- hög, något spenslig, stjernhårig, nedtill 

 temligcn långt hårig, upptill med mörka glandelhår. Vid blom- 

 ningen qvarsitta omkring 2 — 3 rothlad, hvilka äro medellångt 

 eller tämligen långt skaftade, det yttersta är rundadt elliptiskt, 

 med tvär bas, det innersta smalt ovalt, alla + trubbiga. Stjelk- 

 hlad oftast 2 (af hvilka det öfre är litet), bredt lancettlika — 

 lancettlika, ± spetsiga, det nedre med vingadt, mer eller min- 

 dre kort skaft. Alla blad glest naggtandade med mycket små, 

 hvassa tänder, ofta mer eller mindre rödviolett anlupna eller 

 fläckiga, å båda sidor + håriga, det öfre stjelkbladet på undre 

 sidan + stjernhårigt. Blomställningen vanligen något samman- 

 satt, lierblomstrig, med utstående eller något utspärrade, nästan 

 raka eller lindrigt uppböjda grenar och korgskaft, stundom 

 enkel och fåblomstrig. Korgskaften utdragna och smala, stjern- 

 håriga — stjernludna och tätt klädda med långa, svarta glandel- 

 hår, med nåo;ot enstaka långt svartfotadt hår. Hålkarne teni- 

 ligen små och smala, oftast 10 — // mm. höga, med. rundadt 

 tvär bas, glest stjernhåriga, med långa helsvarta eller kort grå- 

 spetsade hår och mycket långa svarta glandelhår. llålkfjällen 

 äro glest tegellagda, brunaktigt svartgröna eller nästan svarta, 

 de inre med något ljusare kanter, de flesta temligen smala och 

 jeranbreda, trubbiga, ett eller annat inre spetsigt. Ligulae rent 

 gula. Kantblommornas tänder glatta eller nästan glatta. Stif- 

 ten rostbruna. 



Stuedalen. Äfven tagen på Areskutan 1868 (enligt ex. i 

 Lektor Almquists herbarium). 



Varierar bland annat till hålkens beklädnad. Oftast äro 

 glandelhåren rikliga och de gråspetsade liåren enstaka eller 

 spridda, men stundom blifva de senare mindre sparsamma och 

 glandelhåren glesare. Glandelhåren å stjelkens öfre del äro 

 stundom temligen talrika, stundom få. Yttersta rotbladets bas 

 är tvär — något rundad. Exemplaret från Areskutan har något 

 glesare hårbeklädnad, smalare rotblad samt enklare blomställ- 

 ninsf än de individer iao- insamlat i Stuedalen. — En när- 

 beslägtad form har jag sett från Storlien (Adlerz 1882), en 

 annan från Sulj ätten i Jemtland. 



