BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 7. 65 



nedlöpande bladbasen. Stjelkbladen 2 — 3^ det nedersta oftast 

 stort, vanligen med kort, bredt vingadt skaft, de öfre smärre. 

 Alla bredt lancettlika— lancettlika (eller äggrundt lancettlika) 

 och + spetsiga, något stjelkomfattande, glestandade— nästan hel- 

 bräddade, på öfre sidan nästan glatta, på nedre sidan, särdeles 

 vid kanterna och på .medelnerven, håriga och + stjernhåriga. 

 Blomställniu(jen vanligen sannitansatt, fler — månghlomst7%g (säl- 

 lan enkel och fåblomstrig), med + utdragna, något utstående 

 och iippböjda korgskaft, som äro klädda med stjernhår, kort 

 svartfotade eller helt och hållet hvita, långa och mjuka hår 

 samt talrika, korta eller knapt medellånga, mörka glaudelhår. 

 Hålkarne tendigen stora, breda, de af I ordn. (10— )11 — 12 

 mm. höwa, med rundadt tvär bas, beklädda med + talrika svart- 

 fotade, hvita, mjuka hår och korta — niedellånga glandelhår; 

 mellanfjällen och de inre bära i kanterna, företrädesvis mot 

 spetsarne, en mer eller mindre tydlig beklädnad af stjernludd: 

 några fjäll äro derjemte i spetsarne cilierade. Hålk fjällen äro 

 temligen smala och jemnbreda, de flesta trubbiga, ett eller 

 annat inre spetsigt; mörkgröna — svartgröna, de inre med breda 

 ljusare kanter. Kantblommornas tänder mycket sparsamt cilie- 

 rade. Stiften något mörka. 



Vid Grönvallen norr om Grönklumpen. En hithörande 

 form förekommer äfven vid Renfjellet i Jemtland. Afven en 

 eller ett par närstående, ej identiska former förekomma vid 

 Renfjellet samt vid Storlien (enligt ex. i Almquists herbarium). 



Utmärkande för denna form äro de jemförelsevis talrika 

 stora rotbladen, af hvilka de yttre äro ± tvärbasiga, de jem- 

 förelsevis stora, men fåtaliga stjelkbladen, de temligen stora, 

 breda hålkarne, med sin rikliga beklädnad af långa, hvita och 

 mjuka hår, glandelhår och stjernhår. Hos de ex., jag tagit 

 vid Grönvallen, är blomställningen mycket sammansatt och rik- 

 blomstrio-, ligulas medelstora, rent gula. 



Att döma af mig tillgängliga samlingar, utgör ofvan be- 

 skrifna form jemte några andra med den samma nära beslägtade 

 en naturlig, väl begränsad komplex eller art, som måste få sin plats 

 emellan Hieracia vulgata Fr. och de egentliga dovrensia. Bland 

 de mig bekanta Hieracia dovrensia, närmar den sig Hieracium 

 plicatum Lindeb. i afseende på hålkarne, hvilka dock hos 

 * semidovrense äro större, med något tätare tegeilagda fjäll 

 samt talrikare och längre glandelhår. Habituelt erinrar den 

 något om en på Gottsunda-bergen i Uppland tagen Hieracitwi 



5 



