BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 7. 69 



QUIST H. depilatum skall växa i mängd tillsammans med per- 

 sonatum Fr. 



I E. Fries' herbarium i Upsala botaniska museum finnas 

 å ett ark uppfästade trenne Hieracium-måWiåer och försedda 

 med en tryckt etikett, som är alldeles lik den i Fries' Hie- 

 racia Europ. exsiccata n:o 4 (i första fascikeln, utgifven 1862). 

 A etiketten läses: »H. lingulahtm Backh. Epicr. p. 45 cultum e 

 seminibus Auctoris in H. Upsal». Såvidt jag kunnat finna, 

 kan dock endast en af de nämnda individerna (den mellersta) 

 höra till H. lingulatum Backh. De tvä andra tillhöra H. 

 depilatum. Frän den i Jemtland och Herjedalen (t. ex. Ljusne- 

 stöten) förekommande typiska depilatum åfvika de knapt märk- 

 bart. Förmodligen har här nåofon förvexlinsf egt rvim, må- 

 hända vid växternas uppfästande. I motsatt fall finge man 

 väl antaga, att H. depilatum blifvit funnen i Skotland och af 

 Backhouse sjelf förts till H. lingulatuui, ehuru den icke kan 

 inrymmas i hans egen beskrifning på denna art. (Se Back- 

 house, A Monograph of the British Hieracia. York 1856). 



Hieracia dovrensia genuina. 



Hieracium amplifolium Almqu. 



*ainplifolium Almqu. i Dahlstedts Hieracia exsiccata, 

 fasc. III, n:o 81. H. macrophyllum Almqu. in herb. //. grandi- 

 folium Almqu. Berättelse om en resa i Jemtland sommaren 

 1868 (i Ofversigt af K. Vetenskaps- Akademiens Förhandlingar 

 1869, n:o 3). 



Denna vackra form är lätt igenkänlig genom sin jemförelse- 

 vis fåbladiga (oftast omkring 4) och vanligen lågväxta stjelk, 

 sina ofta stora och breda, mot basen afsmalnande, ej fullstän- 

 digt omfattande, helbräddade och undertill tydligt stjernhåriga 

 sjelkblad, sina mycket korta öfre korgskaft, hvarigenom de 2 

 eller 3 öfre blomkorgatme komma att sitta tätt intill hvarandra 

 (såsom hos artatum och splendens, se nedan), sina smala 

 hålkar med deras teraligen rikliga beklädnad af stjernhår, långt 

 hvitspetsade hår och temligen små glandelhår. De flesta hålk- 

 fjällen äro medclbreda, med trubbiga och något cilierade spet- 

 sar. Krontänderna äro cilierade; stiftet i friskt tillstånd något 

 mörkt, gulbrunt. Stjelken varierar enkel och enblomstrig — 



