BIHaNG till k. sv. VET.-AKAD. HANDL. band 16. AFD. III. N:0 7. 73 



tagen af Lektor Dusen. Jag har ej haft tillfälle närmare 

 granska den samma (ex. finnes i Riksmuseum). 



Denna högst märkliga form har, såsom af beskrifningarne 

 synes, flera karaktärer gemensamma med föregående och synes 

 mig närmast förvandt med den. Genom sin ofta ansenligt höga 

 stjelk, sina betydligt mindre omfattande blad, sina glatta 

 eller nästan glatta krontänder (åtmintone hos kantblommorna 

 m. m. tyckes den äfven tendera åt Hieracia rigida [sparsifo- 

 lium Lbg.). Månne hybrid? Den växte i närheten af *splen- 

 dens. Huruvida någon n^zV/jrm-artad form fans der, lade jag 

 ej märke till. 



Hieracium dovrense Fr. 



*indutuin n. H. dovrense Fr. i Almquists reseberättelse 

 1869. 



Stjelken 4 — 6 dm. hög, något spenslig och flexuös, temligen 

 kort och något sträft hårig, upptill + stjernhårig, 4 — 6-bladig. 

 Bladen gröna, undertill något ljusare, lancettlika eller mellan- 

 bladen stundom lancettlikt ovala, alla + spetsiga, med vanligen 

 något afsmalnande bas, som hos mellanbladen ofta fullständigt 

 omfattar stjelken; rotbladen vid blomningen vanligen vissnade; 

 nedersta sjelkbladet oftast skaftadt, alla mot basen + tandade 

 — nästan helbräddade, på undre ytan samt i kanten + tätt 

 håriga, på öfre glest korthåriga — glatta, åtminstone mellan- 

 bladen och de öfre äro dessutom på undre sidan + stjernhåriga. 

 blomställningen är enkel eller upprepadt dikotomiskt förgrenad, 

 2 — flerhlomstrig , korgskaften utdragna, något utstående och upp- 

 böjda, upptill föga vidgade, stjernhåriga, med svartfotade, hvita 

 hår och medelstora, gulknappiga glandelhår. JBlomhålkarne 

 medelstora eller stundom något stora 9 — 11 mm. höga, med 

 något tvär bas. Hålkfjälleii temligen tätt tegeilagda, medel- 

 breda eller stundom nåeot breda, några inre smalare och mera 

 jemnbreda, flertalet + trubbiga, en del inre spetsiga; svartgröna, 

 mot spetsen ofta brunaktiga, de inre med ljusa, gröna, kanter; 

 + stjernhåriga, särdeles vid kanterna, med mer eller mindre 

 talrika och långa hvitspetsade hår och temligen grofva och långa 

 gulknappiga glaudelhår. Blomkronaoma rent gula med tydligt 

 cilierade tänder, åtminstone hos diskblommorna. Stiften något 

 mörka. 



Stuedalen, sparsam. Jag har dessutom sett den från trak- 

 ten af Reitans jernvägstation i Guldalen (S. Almquist) samt 



