;)() M. ELFSTRANl). BOTANISKA UTFLYGTER. 



bruna, eljest gulbruna och hinnaktiga, det yttre enneivigt, det 

 inre vid basen mycket otydligt 3 — 5 nervigt, å nerverna otyd- 

 ligt borstprickade, eljes släta och glänsande. Det yttre blom- 

 fjället mycket otydligt nervigt, något glänsande, ljust gul- 

 brunt eller gulgrönt, med nästan hvit, hinnaktig, trubbig och 

 tandad spets, det inre smalare, tvä-nervigt, å nerverna sträft, 

 i spetsen tvåklufvet. Det yttre med rak, sträf borst, fästad 

 något nedom fjällets midt och nående till eller knapt till 

 dess spets. 



Den växte i videregionen, i torr jord. 



Denna märkliga form erinrar habituelt snarare om en stor- 

 växt Ilierochloa borealis än om Aira caespitosa. Jag påträffade af 

 den samma endast en individ; i närmaste omgifningen såg jag 

 ingen mera, och tiden medgaf icke något längre sökande. Den 

 synes mig väl förtjena att vidare eftersökas. 



Poa trivialis L. var. vel f. 



Ljust grön. Högväxt, ända till 1 V2 meter, med långa 

 och temligen breda blad (dubbelt så breda som strået). Vippan 

 aflång (ej pyramidlik), omkring 16 cm. hög. Bladen täcka ej 

 strålederna. 



Är måhända samma form som af C. J. Hartman omtalas 

 i K. Vetenskapsakademiens Handlingar 1814, p. 96, vid upp- 

 räknande af Areskutans växter. Enligt honom »växer den 

 derstädes vid elfvarne i stor myckenhet^ och är »ett godt hit- 

 tills näppeligen bekant species.» Den af mig tagna formen 

 öfverensstämmer med Hartmans 1. c. lemnade korta beskrifning, 

 dock äro småaxen ej 4-, utan 2 — o-blommiga. I Upsala bot. 

 museum finnes en alldeles liknande form äfven från Oroust. — 

 Växte i skugga, bland buskar vid Undersåkerselfven. 



Poa neiaoralis L. var. 



Det 4 — 6 dm. höga strået är isynnerhet nedtill violett- 

 färgadt (ej blågrönt), vippan smal och gles, de nedersta gre- 

 narne 2 — 3 tillhopa. Småaxen violetta — grönvioletta, 3 — 4- 

 blommiga, med ludd mellan blommorna. 



Fångvålens södra sluttning, öfre delen af björkregionen, 

 teml. sparsam. 



En fullt identisk form är tagen i Norge vid Bygdin (A. 

 Blytt, enligt ex. i Upsala bot. museum), och en närstående 



