BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAB. HANDL. BAND 16. AFD. III. N:0 8. 5 



Johanson under hans första typ beskrifna Hierochloa odorata; 



— så har jag icke ansett mig kunna lägga till grund för den 

 följande framställningen de af honom uppstälda och i början 

 af denna uppsats omnämda organisationstyperna, utan i stället 

 ansett mig böra betrakta dessa utlöpare såsom mer eller mindre 

 metamorfoserade, för sin nya funktion mer eller mindre af- 

 passade ofvanjordsskott. 



Därvid måste naturligtvis de former, som närmast öfverens- 

 stämma med det ofvanjordiska skottet, betraktas såsom de mest 

 ursprungliga, d. v. s. de med dylika utlöpare försedda växterna 

 hafva mindre än de andra afpassat sig efter de olika anspråk, 

 som ett framträngande under jordytan ställer på den ifråga- 

 varande växtdelens organisation, och denna är därför mindre 

 lämpad för den speciella uppgiften att vara på samma gång 

 ett propagationsorgan och ett löslig upplagsnäring förande 

 organ. 



Hos det typiska ofvanj ordsskottet hos gräsen äro de me- 

 kaniska elementen, i eller innanför hvilka kärlknippena ligga 

 anordnade, antingen alldeles subepidermala eller också mer 

 eller mindre tydligt subcortikala, d. v. s. skilda från skottets 

 yta genom ett mer eller mindre — dock aldrig synnerligen 



— mäktigt barklager. I senare fallet förstärkes bastmanteln 

 alltid af mer eller mindre kraftiga subepidermala baststrängar, 

 som vanligen stå utanför kärlknippena och förbinda den sub- 

 cortikala bastmanteln med epidermis. Denna periferiska an- 

 ordning af de mekaniska elementen är af stor betydelse för 

 åstadkommande af tillbörlig böjfasthet emot de på ofvanjords- 

 skottet i horisontel riktning synnerligen starkt verkande 

 krafterna. 



Då skottet blir försatt under andra vegetationsförhållanden, 

 blifva naturligtvis också de anspråk, som de yttre förhållandena 

 komma att ställa på dess organisation, helt andra. Och sär- 

 skildt blir det behof af en kraftio- periferisk anordnin» af de 



o Jr c 



mekaniska elementen, som utmärker ofvanjordsskottet, reduce- 

 radt till sitt minimum, då skottet kommer att växa under jord- 

 ytan, där det ej behöfver bli utsatt för någon böjning. Där- 

 före bli också de mekaniska anordningar, som i ofvanjordsskottet 

 förefinnas för åstadkommande af höjfasthet, i samma mån redu- 

 cerade, som skottet hinner afpassa sig efter sitt nya lefnadssätt. 

 Det vanliga är härvid, att hela växten afpassat sig därefter,, 

 så att de underjordiska skott, som tjänstgöra såsom utlöpare. 



