14 ROB. TOLF, ÖFVERSIGT AF SMÅLANDS MOSSFLORA. 



arter från de af honom besökta. ^) I Bot. Not. för år 1886 

 p. 50 — 55 hade äfven jag anledning att i korthet beröra moss- 

 vegetationen i ett par dittills oundersökta dylika dalgångar 

 och genom fortsatta exkursioner i såväl de förut genomforskade 

 som i sådana, om hvilka jag sedan fått kunskap, har jag funnit 

 dem äga ett snart sagdt outtömligt förråd af mindre allmänna 

 arter. På få ställen i södra delen af vårt land torde mossorna 

 också vara lemnade i så helt och hållet obestridd besittnings- 

 rätt af platsen eller att med så fullständig frihet sinsemellan 

 strida för tillvaron. 



Följden blir äfven, att nästan hvarje tillgängligt ställe 

 upptages af en ytterst olikartad och allt efter ståndorterna 

 skiftande vegetation, och att ofta hvarje art endast uppträder 

 på ett rätt litet område, som han lyckats tillkämpa sig och 

 behålla. Såsom en egendomlighet må anföras, att antalet af 

 de för alla skurorne gemensamma arterna är ganska litet. 

 Enligt mina anteckningar räkna samtliga klyftorna omkring 

 70 Hepaticas, 14 Sphagna, 97 acrocarpiska och 80 pleurocar- 

 piska mossor eller tillsammans 261 species; af dessa äro knapt 

 ett tretiotal anträffade på alla lokalerna. Massvegetationen 

 bildas ständigt af Hylocomium umbratum och proliferum samt 

 på klippväggarne af Amphoridium Mougeotii och Neckera 

 crispa. I spridda tufvor eller mattor förekomma Jungermania 

 quinquedentata och minuta; åtskilliga Sphagna; Polytrichum 

 attenuatum; Bartramia crispa och norvegica; Dicranum fusces- 

 cens, majus, undulatum och scoparium; Oncophorus strumifer; 

 Grimmia Hartmani; Hypnvim striatum och curtum; Hyloco- 

 mium parietinum; Stereodon imponens och cupressiforme; 

 Plagiothecium denticulatum och silvaticum. Anmärkningsvärd 

 torde vara förekomsten i alla skurorna af Stereodon imponens, 

 som äfven sätter frukt i Hesslåsdam. 



Ofvan anförda arter samt dessutom några Hepaticae bilda 

 hufvudmassan af växtligheten. Mera lysande ter sig förteck- 

 ningen af de mossor, som uppträda i den ena eller andra af 

 skurorna. Högnordiska och sydsvenska former, infödingar på 

 klippor, stenar, lefvande eller döda trädstammar, från rinnande 

 vatten och kärr träffas der i brokig blandning om hvarandra. 

 Några af de mest karakteristiska må anföras: Chomocarpon 



') SCHEUTZ uppgift, att höjden af bergväggarne i Skurugata skulle 

 uppgå till 190 fot, torde böra rättas: den stiger aldrig — efter noggranna 

 mätningar — öfver .30 meter. Anmärkas bör, att djupet i klyftan årligen 

 förminskas genom ras. 



