BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAU. HANDL. BAND 16. AFD. III, N:0 4. 17 



diaphanvim och gymnostomum ; Pleiirozygodon ; Zygodon rupe- 

 stris; Anoectangium lapponicum; Grimmia affinis, unicolor, 

 campestris, elatior, decipiens, microcarpa och torquata. 



Thyidium Blandowii; Leskea polycarpa; Amblystegium 

 Juratzkaj, Sprucei, elodes, chrysophyllum, polygamum, Sendt- 

 neri, revolvens, vernicosum, Kneiffii, giganteum och trifarium, 

 Hypnum purum, Stokesii, hians, Swartzii, crassinerve, Starkei, 

 Mildei, Lesquereuxia filamentosa; Myurella julacea; Hyloco- 

 mium calvescens och rugosum; Carnpylium; Ctenidiv;m; Stere- 

 odon imponens (den på berg växande formen), pallescens och 

 reptile; Isopterygiiim depressum, nitidiim och repens; Plagio- 

 thecium striatellum; Porotrichum; Neckera Besseri. — Bland 

 de uppräknade är det stora antalet jord- och kärrmossor i 

 ögonen fallande; för öfrigt finner man bebyggare af alla slags 

 ståndorter, dock företrädesvis sådane, som kunnat gifva mos- 

 sorna det bästa skydd. 



För vestra delen egendomliga äro endast följande arter, 

 af hvilka ingen tillhör de mera varaktiga formationerna: Lo- 

 phocolea cuspidata; Cephalozia compacta; Jungermania autum- 

 nalis; Sphagnum molle. Meesea trichoides; Bryum interme- 

 dium; Funaria obtvisa; Amblyodon; Dicranoweissia crispula ; 

 Bruchia ; Weissia Drummondii och coarctata; Neckera fonti- 

 naloides med var. Philippei samt Neckera pennata; Pterygo- 

 phyllum. 



Vesteriit synas vidare vara sällsynta följande arter, hvilka 

 österut kunna betecknas såsom allmänna: Lejeunea cavifolia; 

 Porella rivularis; Jungermania lanceolata. Polytrichum urni- 

 gerum; Schistophyllum osmundioides; Astrophyllum undula- 

 tum; Mniura androgynum; Bryum proliferum; Pohlia annotina; 

 Dicranum Bergeri; Grimmia Hartmani och Muehlenbeckii samt 

 Hypnum strigosum. Anmärkningsvärd är den ganska ymniga 

 förekomsten i östra delen af Stereodon imponens — klipp- 

 formen. Denna mossa, som i Nord-Amerika är ganska allmän, 

 men på kontinenten särdeles rar, uppträder synnerligt rik och 

 praktfull i skurorna och på en mängd andra tjenliga lokaler 

 på småländska höglandets östra sluttningar. 



En egendomlig prägel företer Wetteromgifningarnes flora, 

 hvilken kan sägas karakteriseras af en större rikedom på jord- 

 mossor såväl till arter som individ, än hvad man är van att 

 se på sjelfvä höglandet. Den sannolika orsaken härtill är, så- 

 som redan förut blifvit nämndt, jordens större lerhalt. Tyvärr 



