BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 16. AFD. III. NIO 4. 19 



individmäugd för att på växtligheten kunna trycka en mer 

 än tillfällig prägel. En del af dem hafva Dalarne och Hel- 

 singland såsom sydgräns för sitt allmännare uppträdande inom 

 Sverige; de förekomma ii-he eller särdeles sällsynt på Mälar- 

 dalens lågland och Ostgötaslätten, men uppdyka derefter plöts- 

 ligt på småländska höglandet, några äfven på Omberg och 

 Vestgötaslättens berg. Andra träffas sporadiskt genom hela 

 södra och mellersta delen af landet ända ned i Skånes skogs- 

 bygd, ja till och med på slätten; men emedan de förefinnas 

 allmännast och rikligast norrut, tvekar jag ej att anse äfven 

 dem såsom till sin utbredning öfvervägande nordliga. Till 

 de förstnämde torde böra räknas: Harpan thus Flotowii; Diplo- 

 phyllum taxifolium ; Jungermania lycopodioides, Floerkei, 

 heterocolpa, orcadensis, Kunzei och alpestris; Nardia obovata; 

 Blepharostoma setiformis; Polytrichum alpinum; Timmia au- 

 striaca; Meesea trichoides; Bartramia norvegica; Discelium ; 

 Splachnum luteum, rubrum, peduuculatum och vasculosura; 

 Tetraplodon bryoides; Tayloria tenuis; Tortula mucronifolia 

 och brevirostris; Mollia aeruginosa; Blindia acuta; Dicranum 

 elatum och schisti; Dicranoweissia crispula; Oncophorus virens, 

 Wahlenbergii och gracilescens; Anisotheciura squarrosum; 

 Amphoridium lapponicum; Pleurozygodon ; Grimmia micro- 

 oarpa och torquata ; Amblystegium Sprucei ; Lesquereuxia 

 filamentosa; Hylocomium rugosum och Fontinalis dalecarlica. 

 — I Mellersta Europa hafva dessa sin förnämsta utbredning 

 på Tysklands högre berg samt på Alperna, och deras syd- 

 svenska ståndorter äro sålunda ganska isolerade. I följd häraf, 

 samt i betraktande af svårigheten att förklara deras nog fri- 

 stående växtplaiser såsom en i senare tid skedd kolonisering, 

 hyser jag ingen tvekan att betrakta dem såsom relikter af en 

 flora med mera nordisk karakter äu den. som Smålands nu- 

 varande mossflora eger. De flesta af dessa arter tillhöra äfven 

 klippornas, klyftornas, kärrens, källdragens och forsarnes myc- 

 ket beständiga formationer. 



Bland provinsens mossor är ingen till sin utbredning egen- 

 domligare än Jungermania orcadensis, perlan bland Skurugatas 

 rariteter. Enligt »Musci Scaudinavici in system ate novo natu- 

 rali dispositi a S. O. Lindberg Upsalias 1879) skulle densamma 

 inom fiorområdet endast förekomma i Norge ■■>pluribus locis»; 

 Hartman uppgifver likväl i >Handbok i Skandinaviens Flora» 

 10:nde upplagan denna art vara funnen i Lule Lappmark, 



