BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 1l. N:o 7. ll 
helt tydligt en spricka fram och skifferlagren hafva genom 
att rutscha ned från en betydligt högre plats kommit att in- 
taga sitt nuvarande läge. På annat sätt låter detta ej för- 
klara sig. Här börja de så kallade Mullskräerna, som fått sitt 
namn deraf, att den finare lerskiffern genom sin obetydliga 
hårdhet lätt faller sönder af frost och regn, samt i anseende 
till lagrens branta fall bildar ett ständigt ras af smärre skiffer- 
bitar — liknande ett stort jordras —, hvilka uppslukas af 
Vettern. På så sätt minskas skifferbildningen ständigt. Såväl 
dess utsträckning mot N., som bredden af den zon den in- 
tager, förminskas. Fordom torde den äfven hafva beklädt 
Vestra Väggar. Mullskräernas skiffer är till färgen grå, mer 
eller die grönaktig, stundom hård, stundom mjukare, ofta 
rik på lugn edjöl, än tunnskiffrig, än åter afsöndrad i något 
tjockare plattor. Den edälorde ofta starkt sandiga a 
med stora korn af qvarts och fältspat. Dessa äro vanligen 
tjockare och rikare på kalk. Qvarts- och fältspatkornen fram- 
träda isynnerhet tydliga på den vittrade eller af vågsvallet 
angripna ytan. Renare kalkskikt, ända till några tum mäk- 
tiga, samt kalklinser förekomma på vissa horizonter talrikt. 
Dessas vittrade yta är gul. De mäktigaste och renaste kalk- 
skikten har jag träffat = en bäck strax 1 närheten af sand- 
stenen vid Elfvarums udde. Åfven dessa visa dock talrika 
glimmerfjäll af mörk glimmer på skiktytorna, efter hvilka 
stenen låter klyfva sig. 
Medan de uppresta skiffrarne vid Mullskräernas början 
hafva en obetydlig mäktighet och ej nå synnerligen högt upp 
på bergväggen (Prot b), så uppstiga de värmare deras midt 
allt ee samt tilltaga i mäktighet. Skifferns utgående skikt- 
hbulliden bilda rena en slovbagnsR terrass (profil d). 
När man ror längs stranden från N. mot S. kommer man till 
en början (b—e) till allt yngre och yngre lager, hvilkas af- 
brutna skikt utgå 1 strandbranten, i det lagrens strykning skär 
stranden under en mycket spetsig vinkel. Stupningen är här 
mycket brant, först utåt mot sjön, derefter under en sträcka 
inåt mot berget, så återigen brant utåt. Derefter stryka 
lagren under en sträcka parallelt med stranden (e—f), stu- 
pande utåt föga mindre brant. Under den återstående sträckan 
träffar man allt äldre och äldre lager ända tills närmare Elf- 
varums udde — skiffern Ola af sandsten. Lagrens 
strykning blir härunder så småningom rakt OSV skillsen 
