14 HOLM, OM VETTERN OCH VISINGSÖFORMATIONEN. 
beteckningen konglomerat, som äfven han använder, från 
HIsSINGER. »De tvenne första bergarterna» (granit och gneis) 
»äro till betydlig del öfverklädda af Conglomerat, hvilkens 
skorpa, åtminstone vid Rödgafvel, är 68 fot tjock, eller der- 
utöfver; ty 1 denna styckevis hopfogade, löst sammanhängande 
stenart, — som till stor del åstadkommer bergets omtalda 
nedrasningar, emedan den tillfölje af sin sammansättning är 
för sådant mest blottställd — är så väl grottan vid Rödgafvel, 
som vid Anudden o. fl. st., ingrafna, och han inträder åtmin- 
stone lika långt som dessa ifrån yttre väggen»"). 
Beträffande Visingsöformationens förhållanden föröfrigt 
vid Omberg lemnar BotmMAN följande, såsom det vill synas 
till större delen på egna iakttagelser grundade, beskrif- 
ning. »Flera arter hörande till öfvergångsformationen, träffas 
vid Ombergs fot och gå stundom högt uppåt dess sidor. 
Förutom redan anförda Conglomerat, finnes ett litet lager af 
renare Sandsten, ett mäktigare hvarf af Lerskiffer under hela 
sträckan emellan V. Väggar och Elfvarums udde. Vid sist- 
nämnde ställe begynner Sandstenen ensam, endast betäckt af 
en tunn jerdskorpa, och sträcker sig sedan i N. bortåt Mickels- 
torpa-slätten. Lagret höjer sig blott 2 till 3 famnar öfver 
vattnet. Stenarten är ganska hård, späckad med qvartsbitar, 
hvarföre han ock är otjenlig till slipstenar, och nyttjas vid 
Borghamn endast för att skärpa den gröfre stenhuggnings- 
redskapen. Till qvarnstenar kan han dock användas, såsom 
ortens exempel visa, men är så sönderspräckt, att han måste 
hopsättas af flera stycken för att erhålla omkretsen af en 
vanlig qvarnsten» »Ifrån Mickelstorpa-slätten begynner Ler- 
skiffern att småningom höja sig åt N. till ett lager, som 
framåt V. Väggar upphinner 20 till 30 famnar öfver vatien- 
ytan, med 20? lutning från lodlinien, från hvilken höjd den 
åter efter hand sänker sig och omärkligt försvinner inpå V. 
Väggar. I anseende till bredden fortfar lagret ett betydligt 
stycke inåt skogen, tills det i Ö. hunnit väggen af urberget; 
det är ofvanpå betäckt af skog, gräsvall och kärrdy, och har 
såväl i sina moras som på sina sjöbranter samlat det rikaste 
antal af sällsynta phanerogamer. Lagren hvila icke flolägrigt, 
utan stå uppresta på kant, såsom Rättviks i Dalarne, hvilket 
bäst synes på sjöbotten utanför Mullskräerna; ty så snart de 
!) BOHMAN, J., Omberg och dess omgifningar, sid. 18. 
