22 HOLM, OM VETTERN OCH VISINGSÖFORMATIONEN. 
granitgrus. Jag mätte granitstycken, som hade en genom- 
skärning af 12 fot och derutöfver. Dessutom finner man hela 
hällar, som bestå af ett enda granitstycke, hvars ändytor ej 
äro synliga, och hvars storlek derför ej kan bestämmas, men 
i många fall är mycket betydlig. Om man såge blott en sådan 
häll, skulle man ej kunna ana annat än, att man här hade för 
sig ett verkligt fast granitberg.» 
»Brottstyckena i konglomeratet utgöras till öfvervägande 
del af grof röd granit, lik den i dessa trakter vanliga. Der- 
jemte finner man dock äfven stycken af en finkornig, röd, 
glimmerfattig bergart. Den massa, i hvilken brottstyckena 
ligga inbäddade består af qvarts- och fältspatskorn — mest 
kantiga och utan skönjbara spår af nötning — samt ett och 
annat glimmerblad.» 
LINNARSSON antager att »konglomeratet» är bildadt in situ, 
»derigenom att ett granitberg i följd af vittring sönderfallit, 
dels i större stycken, dels i ett firare grus. Det senare har 
kommit att omgifva de större styckena, och genom infiltration 
har det hela efter hand fått sammanhang». Han vill derför i 
denna bildning se Visingsöformationens allra understa länk, 
den uppluckrade och förvittrade bergytan täckt af förvittrings- 
grus — bottenkonglomeratet eller rättare bottenbreccian —, 
på hvilken sandstenen aflagrade sig. Någon motsvarande botten- 
brecciebildning är emellertid ej känd från Visingsöformationens 
utbredningsområde för öfrigt. Man borde närmast kunna vänta 
att träffa en sådan på Stora Röknen, ifall dess plats är sådan 
som LINNARSSON antager. Bildningen kommer ej heller på 
någon af öarne i beröring med något annat af formationens 
lager. Granit visar sig visserligen längre mot N., omedelbart 
Ö. om den Jungfrun och Fjuk förbindande linien, men dennas 
förekomst derstädes torde med samma sannolikhet kunna för- 
klaras på annat sätt än att breccian skulle hvila på densamma. 
Man torde derför ej få taga för så alldeles bevisadt, att den 
af LINNARSSON framstälda tolkningen af breccian på öarne 
Jungfrun och Fjuk är den rätta. På grund af hvad ofvan 
är anfördt beträffande förekomsten af friktionsbreccior på flere 
ställen af östra gränsen, mellan Visingsöformationen och ur- 
berget, der Vetterns östra förkastningslinie går fram, vill jag 
framkasta möjligheten af, att äfven breccian på de nyssnämnda 
öarne skulle kunna utgöra en dylik bildning. Detta så mycket 
mera som den just intager fullkomligt samma linie, och gra- 
