BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:0 7. 23 
nitens förekomst på Erkerne samt djupförhållandena i Vettern 
synas tala för, att den stora förkastningslinien här måste framgå !). 
Mot breccians tydning såsom en friktionsbreccia synes emeller- 
tid tala LINNARSSONS uppgift, att i breccian »de brottstycken, 
som bestå af den grofva goraniten, äro till en stor del mer eller 
mindre rundade»  <Detta dock ej en följd af nötning, ty 
ytorna äro ej släta, »vanligen skrofliga, stundom frätta», utan, 
enligt hvad LINNARSSON antager, till följd af det vanliga 
förhållandet, »att den grofva graniten vid vittring sönderfaller 
i runda block». Brottstyckena af den finkorniga graniten äro 
deremot kantigare och mindre. Af någon skiktning hos brec- 
cian har LINNARSSON i allmänhet knappt kunnat upptäcka några 
spår. »På ett och annat ställe finner man dock små, lins- 
formiga eller oregelbundna partier af en finkornigare, mera 
skiffrig, gråvackeartad bergart, som förråder en bildning, vid 
hvilken slamning haft större inverkan än vid bildningen af 
konglomeratets hufvudmassa». »Särskildt såg jag» (LINNARSSON) 
»sådana partier med finare grus under ett par större granit- 
block». LINNARSSON förklarar detta på så sätt, att en del 
större block efter lösvittringen från den fasta granithällen 
kommit att intaga ett sådant läge, att under dem förefanns 
ett tomrum, hvilket småningom fyldes genom inslamning af 
finare partiklar. En sådan bildning tror jag vida lättare kunna 
uppstå hos en friktionsbreccia, der tomrum vid glidningen 
lätt kan komma att bildas under större, lösryckta fragment af 
sidostenen, och sedermera utfyllas af finare bergartspulver, 
som af genom sprickan nedsipprande vatten insköljts, än hos 
en breccia, uppkommen in situ af en förvittrad och sönder- 
fallande bergyta. 
Huru härmed än må förhålla sig, har jag för anställandet 
af nya undersökningar velat påpeka detta. Genom mikrosko- 
pisk undersökning torde breccians rätta natur, ifall den ut- 
göres af genom krossning eller genom förvittring uppkomna 
bergartsfragment, med säkerhet kunna afgöras ?). 
1) Jemför: NATHORST, Visingsöformationen, sid. 435. 
?) Sedan ofvanstående var skrifvet har NATHORST godhetsfullt meddelat 
mig, att han 1884 besökt dessa öar samt funnit LINNARSSONS åsigt 
bekräftad, att den bergart, af hvilken de utgöras, är bildad på sedi- 
mentär väg och således skulle utgöra en bottenbreccia. 
