BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 11. N:o 7. ål 
om traktens medelhöjd. Någon så brant, tydligt utpräglad 
murlinie som under sträckan Husqvarna—Grenna—Hästholmen 
förekommer emellertid med säkerhet ej. På något afstånd 
från stranden anger höjdkartan traktens höjd till 100—200 
meter. Till denna hänvisar jag för öfrigt beträffande de oro- 
orafiska förhållandena vid Vetterns norra ända. 
Vid Lilla Hals till Näs ligga Visingsöformationens nästan 
horizontela lager på en betydligt lägre nivå än silurlagren. 
Detta en Hätollie följd deraf, att de aa V. om förkastninge- 
sprickan längs Vetterns östra strand, och derigenom likasom 
Visingsöformationens lager vid Omberg, Grenna och Hus- 
qvarna hafva sjunkit ned. Den enda punkt i denna trakt, der 
silurlagren äro blottade, är vid N. Fredberga, der i sluttningen 
mot 5. Chasmopskalk 1 starkt uppresta lager är att se. Dessa 
torde ej hafva blifvit upplyftade »på samma gång som gra- 
niten», enligt hvad LINNARSSON antager !), utan de hafva sna- 
rare blifvit hängande qvar på granitväggen i N., då den söderut 
liggande trakten sänktes längs den ofantliga från O.—V. gå- 
ende förkastning, som kan spåras härifrån, fortsättande N. om 
Motala ström Boren, Roxen, Asplången samt längs Slätbakens 
norra strand ?). Denna betecknas genom betydande uppstigande 
bergshöjder längs norra sidan af dessa vattendrag. Genom 
denna förkastning nedsänktes Östergötlands silurbildningar och 
skyddades desetmotn från total förstöring >). 
Vestra stranden af Vettern bildas äfven af en brant upp- 
stigande högländ trakt, sällan afbruten af något lägre parti, 
såsom vid Hjo. Den är känd under namnet Hökensås ?). 
Nedom denna en smalare eller bredare, lägre strandremsa, 
hvars underlag äfven här likasom på östra sidan af sjön ut- 
göres af Visimgsöformationen. Jag har ej besökt denna trakt, 
men topografiska kartorna synas visa, att höjderna ej uppstiga 
1) LINRS., Pal. lagren N. om Motala, sid. 
2) LINNARSSON påpekar i — RR i mellersta Sverige den 2 
Februari 1879» — förekomsten af denna remna. »På deras norra sida 
är berggrunden högre än på den södra, och således måste en höjning 
ha skett N. om remnan eller en sänkning S. om densamma.» — Geol, 
fören. förhandl., Bd. 4, sid. 329. Stockh. 1879. 
TÖRNEBOHM, ÅA. E., Beskrifning till blad N:o 7 af geologisk öfver- 
sigtskarta öfver mellersta Sveriges bergslag, sid. 28. Stockh. 1881. 
3) Denna tanke är uttalad af TÖRNEBOHM, Grunddragen af Sveriges 
geologi, sid. 51, samt af BRÖGGER, Geol. fören. förhandl., Bd. 7, sid. 
475. Medan lagren inom Östgöta silurområde för öfrigt, der de 
nemligen ej rubbats och förskjutits af isen, intaga ett i det närmaste 
horizontelt läge, äro de längs den norra gränsen ofta uppresta i 
likhet med vid N. Fredberga. Så t. ex. vid Husbyfjöl och Storberg. 
2?) LINRBS., Trakten kring Hjo, sid. 102. 
