BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 7. 37 
åtskiljer graniten och Grauwacke-sandstenen, kan man för- 
moda att då granitmassan här» (vid Grenna), »liksom i det i 
grannskapet liggande Omberget, uppskjutit och medsläpat de 
yttersta sandstenslagerna, desse 1 beröring med den glödande 
massan, af hettan undergått förändring såväl till textur, som 
inre beskaffenhet» ”?). 
Beträffande Vetterns bildning yttrar HIiSINGER: »Skulle 
den ej med någon sannolikhet vara att anse som en af de 
mångfaldiga remnor och sänkningar, hvilka uppkommo vid 
jordskorpans afkylning, då den stelnade ytan icke kunde 
motstå expansionen från den inre, ännu glödande massan, 
och kunna icke alla företeelser, i och omkring denna bassin, 
tillskrifvas de uppdrifningar, som nödvändigt åtföljt en sådan 
tilldragelse? Vill man ej gå så långt tillbaka, kan Vetterns 
sänkning äfven förklaras såsom en följd af en jordbäfning». 
»Det längs efter Vettern löpande grundet, Geteryggen, hvaraf 
öarne i sjön bilda de högsta toppar, är en mindre upphäf- 
ning, parallel med Ombergsryggen och Grenna-bergen, men 
mindre våldsam, så att lagerna der ej blifvit omstörtade»> ?). 
Medan Visingsöformationen af HISINGER i: Anteckningar 
etc. för öfrigt uppföres såsom tillhörande en äldre afdelning 
af öfvergångsformationen, föres den i en det femte häftet 
åtföljande tabellarisk öfversigt af Sveriges neptuniska och 
plutoniska bildningar till flötsbildningarne såsom möjligen till- 
hörande Keupern (>Keuper?») och sammanföres med sandsten 
och lera vid Öfvedskloster ?). 
—— Anteckningar i Physik och Geognosie under resor 
i Sverige och Norrige. Häfte 4, sid. 72—76, 81—382; Häfte 
5, sid. 59—60, tabellen; Häfte 6, sid. 80—84, 126—128, tab. 
INVAEtabps SIC Häftes7y sid. .29—31, 36137: 
1829. BonMAN framställer ej några tankar om Ombergs 
eller om Vetterns uppkomst. Han yttrar endast efter beskrif- 
ningen af Ombergs skiffrar och sandsten samt dessas lagrings- 
förhållanden vid Mullskräerna. »Lagren hvila ej flolägrigt, 
utan stå uppresta på kant, såsom Rättviks i Dalarne, hvilket 
bäst synes på sjöbotten utanför Mullskräerna; ty så snart de 
uppstiga öfver vattnet, är all ordning i deras läge försvunnen 
1!) Anteckn., Häfte 7, sid. 29—30. 
2) Anteckn., Häfte 6, sid. 126—128. 
, 3) Såsom LUNDGREN sedermera visat tillhör emellertid sandstenen vid 
Ofvedskloster den öfversiluriska formationen. 
