38 HOLM, OM VETTERN OCH VISINGSÖFORMATIONEN. 
och deras nakna branter liknar ett plötsligen stelnadt sjösvall, 
— ett tydligt bevis, att bildningen vid Elfvarumsviken till- 
kommit under en ganska orolig period.» 
—— Omberg och dess omgifningar. Linköping. 
1834. HISINGER synes nu hafva tvekat om formationens 
ålder, ty geognostiska kartan öfver Sverige och »upplysnin- 
garne» till densamma hafva stridiga uppgifter. I de senare 
föres hela formationen till öfvdsnänpskildsänsast på kartan 
deremot är området N. om Motala-bugten, hela Visingsö samt 
sandstenen vid Husqvarna betecknad såsom öfvergångssand- 
sten, bildningarne vid Omberg och Grenna deremot såsom 
Keuper. Detta antagligen på grund af likheten med de 
skånska bildningar, som HISINGER ansåg tillhöra Keupern. 
—— Geognostisk karta öfver mellersta och södra delarne 
af Sverige samt: Upplysningar till geognostiska kartan öfver 
Sverige, sid. 22—23. Stockholm. 
1843. EicHWALD redogör för sina iakttagelser vid Om- 
berg, gjorda under en resa sommaren 1842 för att i Sverige 
och Norge uppsöka en till de Ryska Oboluslagren motsva- 
rande bildning. Han beskrifver utförligt och noga, efter egna 
iakttagelser, skiffrarnes och sandstenens förekomst på Ombergs 
vestra sida. Han anser, att vissa skikts större hårdhet samt 
större rikedom på qvartskorn äro kontaktsverkningar af den 
eruptiva granit, som bildar Omberg och som berör upprest 
lagren. äl diese Schichten sind st hart und meist kieslig, 
Hag offenbar durch die plutonische Hebung verändert und 
silicifirt.> Åfven af sandstenen vid Ffa udde, som han 
noga beskrifver, har han funnit hårda varieteter. »Zuweilen 
ist er lose, zuweilen aber besitzt er eine krystallinische 
Structur, wird also hart und dicht, wie von Feuer verän- 
dert, vorziäglich da wo man den Berg höher hinaufsteigt und 
sich also Schichten zeigen, die mit dem Granit zunächst in 
Berihrung kamen.» »Am Omberg sehen wir daher ganz 
deutlich einen Granitdurchbruch, der älter ist als der siluri- 
sche BSandstein; während er diesen im Westen iiberall steil 
aufrichtete, schlugen sich späterhin an der Nordseite des Ber- 
ges bei Borghamn horizontale Kalksteinschichten mit Ortho- 
ceratites annulatus, trochlearis, Asaphus- und Örthis-Arten 
nieder.» 
—— Ueber die Obolen und den silurischen Sandstein 
von Ehstland und Schweden, sid. 151-153. Beitr. zur Kenntn: 
