BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11: N:o 7. 39 
d. Russ. Reichs, herausgegeben von K. E. von BAER und GR. 
v. HELMERSEN. Bd 8. 
1845. MURrRcHison beskrifver förhållandena vid Omberg 
och vid Grenna med bifogande af tvenne profiler från dessa 
ställen. Sandstenen och skifferbildningen anses tillhöra Fu- 
coidsandstenen, Alunskiffern samt delvis Under-Silur. MUR- 
CHISON uppgifver nemligen — på grund af någon förvexling 
— att Orthoceratiter skulle förekomma inom skifferserien på 
Omberg !). Visingsöformationens geologiska förhållanden vid 
Omberg äro rätt uppfattade och träffande beskrifna. MUR- 
CHISON betonar, att Ombergs kristalliniska kärna (granitic 
gneiss) måste hafva upplyfts såsom en hård och fast massa, 
långt efter den tidpunkt, då dess bergarter antogo sin nuva- 
rande konsistens. Profilen från Grenna deremot torde delvis 
vara konstruerad och öfverensstämmer ej fullt med verklig- 
heten, då enligt densamma Visingsöformationen synes vara 
bäckenformigt aflagrad på gneisen. 
-—— The Geology of Russia in Europe and the Ural 
mountains. Vol. 1. London. 
1858. På AF FORSELLES, ej utgifna geologiska karta är 
formationen visserligen utlagd såsom sandsten och lerskiffer 
samt betecknad med silurisk färg, men beträffande dess ålder 
lemnas inga uppgifter. 
—— Geologisk karta öfver södra delen af Sverige, upp- 
rättad under åren 1838—1855. Stockh. 
1868. TORELL anser att Östergötlands grofkorniga granit 
»måhända genom sin eruption bidragit till bildningen af vatten- 
bäckenen Vettern, Boren, Roxen, Glan och Bråviken.» Han 
betraktar granitens utbrott såsom orsaken till Ombergsskiff- 
rarnes uppresta ställning, samt antager att graniten är post- 
silurisk. Han antager vidare, att bergarterna på vestra sidan 
af Omberg »motsvara Lugnås—Billingens conglomerat och 
eophyton-sandsten med lerskiffer.> 
—— Bidrag till sparagmitetagens geognosi med paleon- 
tologi. Lunds Univ. Årsskr., Bd. 4, 1867. (Tryckt 1868). 
1869. PAIJKULL omtalar skiffrarnes redan sedan gammalt 
bekanta uppresta läge vid Omberg och att detta orsakats af 
') Southwards the chief mass of gneiss retires somewhat inland, laying 
open combs upon its inclined surface, and in these are very considerable 
masses of Lower Silurian strata with an occasional Orthoceratite, but 
with little calcareous matter and few fossils. Sid. 17. 
