44 HOLM, OM VETTERN OCH VISINGSÖFORMATIONEN. 
Att Visingsöformationen är äldre än Vetterns dal framgår 
tydligt och klart af de ofvan anförda lokalbeskrifningarne. 
Mot förkastningssprickans qvarstående vägg stöder sig forma- 
tionens lager, ofta starkt uppresta, medan de på längre afstånd 
från densamma intaga ett orubbadt, horizontelt läge. En ur- 
sprunglig aflagring mot bergväggen i sådan ställning är ofta 
fullkomligt otänkbar. Endast genom en nedglidning från ett 
ursprungligen högre läge hafva lagren kunnat intaga denna 
ställning 2). Det är nemligen ej gerna möjligt att tänka sig, 
att lagren i dalens midt äro fullkomligt orubbade, medan 
bergshöjderna rundt omkring Vettern, så t. ex. Grenna- och 
Husqvarnabergen eller Omberg, höjt sig och dervid släpat med 
sig skiffrarne. Mellan Visingsöformationens tvärt afskurna 
lager och urbergets vägg förekomma vidare öppna sprickor, 
skölar eller friktionsbreccior. Hvad som ofvan anförts såsom 
bevis, att formationen skuile vara afsatt i Vetterns redan förut 
existerande »bäcken», nemligen att den vore inskränkt endast 
till Vetterns dal, håller ej mera streck såsom ofvan är an- 
fördt. Sandstensbildningen vid Stensjön OS0O. om Jönköping 
tillhör högplatån Ö. om Vettern, hvilkens medelhöjd den nära 
på torde uppnå. Stensjöns spegel ligger nemligen 124 meter 
öfver Vetterns yta. Denna lilla sandstensfläck är ett direkt 
bevis, att formationen en gång varit utbredd öfver högtrakten 
vid Vetterns södra ända. Ofvan är äfven påpekadt, att 
några spridda sandstensbildningar kring Vetterns norra ända 
sannolikt tillhöra Visingsöformationen. Dessa skulle då visa, 
att formationen såsom en sammanhängande bildning varit ut- 
bredd äfven här. 
Att Visingsöformationen är yngre än silurlagren — åt- 
minstone de, som äro representerade i Östergötland — in- 
ses af förhållandena vid Omberg i förening med några andra 
omständigheter. Gränsen mellan Visingsöformationen och silur- 
lagren framgår under hela sin utsträckning 1 Vettern, och är 
derför ej tillgänglig för undersökning. Att de delvis omedel- 
bart gränsa intill hvarandra, torde ej vara tvifvel underkastadt, 
om det också ej kan direkt bevisas. Djupförhållandena i 
Vettern tala helt derför. Endast på ett enda ställe, vid Om- 
herg, närma formationerna sig hvarandra under så gynsamma 
-ändigheter, att man kan våga en slutsats öfver deras in- 
SIder. Såsom sedan gammalt är kändt intaga Visingsö- 
THORST, Kalksten från Grenna, sid. 216, noten 1. 
