48 HOLM, OM VETTERN OCH VISINGSÖFORMATIONEN. 
hafva uppstått under istiden, hvarvid ismassan genast fylde 
det insjunkna partiet och derigenom förebyggde det sålunda 
uppkomna bäckenets igenslamning !). Jag kan ej tänka mig, 
huru ett sådant bäcken som Vetterdalen skulle kunna tömmas 
af landisen, ifall det vid istidens början redan vore igenslam- 
madt, och det måste det hafva varit, ifall det redan då fun- 
nits till ?). 
Att förkastningar förekomma i Sverige, hvilka man med 
säkerhet vet tillhöra en geologiskt sedt rätt ung tid, känna vi 
från Skåne. De stora förkastningarne derstädes, hvilka fer- 
städes bilda kritformationens gränser, äro naturligtvis yngre 
än denna, alltså af tertiär eller qvartär ålder. 
För Vetterdalens uppkomst i en rätt sen tid tala äfven de 
genom förkastningen bildade bergväggarnes beskaffenhet. På 
östra sidan hafva dessa merendels lidit mycket obetydlig denu- 
dation genom landisen och förvittringen. De äro ofta lodräta 
eller nästan lodräta, uppstigande omedelbart från formationens 
gränser. Detta skulle dock möjligen delvis kunna bero derpå, 
att de ända in i den nuvarande tiden beklädts af Visingsö- 
formationens skiffrar, samt att dessa först nyligen af Vetterns 
vågsvall bortspolats, såsom förhållandet delvis torde hafva varit 
vid Omberg. Att skiffrarne emellertid mot slutet af istiden 
ej öfverallt sträckt sig så högt upp på bergväggen, visa glacial- 
reporna vid Grenna på en ej mycket högre nivå än skiffrarne. 
Att döma af kartorna synas bergen längs Vetterns vestra sida 
ej uppstiga så brant som på den östra”). 
Beträffande sänkningen är det troligt, att den ej försig- 
gått på en gång utan kanske med större eller mindre afbrott ?). 
Att glidningen, om också i ytterst ringa måttstock ännu 
i dag torde fortsättas längs dessa sprickor, hvilka således ännu 
ej fullständigt slutit sig, derom synas de starka smällar eller 
så kallade »vattenskott», »sjöskott», hvilka sedan gammalt äro 
särdeles bekanta såsom ofta förekommande vid Vettern 3), bära 
1) TÖRNEBOHM, Å. E., Grunddragen af Sveriges geologi, sid. 166. 
2) Jemf. TÖRNEBOHM, Kunna de svenska sjöbäckena förklaras såsom en 
direkt följd af den sekulära förvittringen?, sid. 475. — Geol. fören. 
förhandl., Bd. 4. 
3) Se ofvan sid. 31—32. 
4) Jemf. TÖRNEBOEM, ibid., sid. 475; samt NATHORST, Ytterligare om sjö- 
bäcken och sekulär förvittring, sid. 50. — Geol. fören. förhandl., Bd. 5. 
3) Sådana >Vattuskått eller smällar» omnämnas redan af TISEL1IUS; — Ut- 
förlig beskrifning öfver den stora Svea och Giötha sjön Vätter, Upsala 
1723, sid. 103—105 —, hvilken särskildt omnämner ett sådant, som egde 
rum den 27 Sept. 1712, hvilket »hördes liksom det skarpaste Canon-skått». 
