BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HAND. BAND 11. N:o 7. 49 
vittne. Fenomenet är ej så sällsynt i Sverige, isynnerhet vid 
större insjöar, och består 1, att man i lugnt väder förnimmer 
ljud, liknande dofva, aflägsna kanonskott. Antagligen bero 
dessa smällar på plötsliga, smärre glidningar och rubbningar 
i bergmassorna. TÖRNEBOHM har påpekat detta samt att det 
förhållande, att dylika smällar företrädesvis förnimmas från 
större vatten, torde bero derpå, att ljudets fortplantning genom 
vattnet är likformigare samt försiggår lättare, så att det når 
större utbredning !). 
Det nyss i noten omnämnda vattenskottet förleden sommar 
synes hafva åtföljts af en ej så obetydlig rubbning på botten 
af Vettern, då vågrörelse derigenom kunnat uppstå. 
Förleden sommar innehöllo tidningarne meddelande om ett dylikt, 
som iakttagits å Vadstenaviken såsom >»en dof knall, kortare än åskans, 
men ej olik dennas», »Efter en stund började vattnet att, ehuru vädret 
var alldeles lugnt, röra sig i långa vågor» Tidn. Upsala, N:o 90, 4 
Aug. 1885. 
1) TÖRNEBOHM, Å. E., Kunna de svenska sjöbäckena förklaras såsom en 
direkt följd af den sekulära förvittringen. — Geol. fören. förhandl., Bd. 4, 
sid. 476. 
