BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11: N:o 14; 5 
Deremot lider den senare metoden af flera andra brister, som 
i vissa fall omöjliggöra en exakt bestämning. Hit hör i främsta 
rummet vanskligheten att i hvarje fall afgöra, huruvida de små 
ur bergarten erhållna lamellerna äro orienterade efter basis P 
eller efter brachypinakoidet M, i förening med svårigheten att 
direkt bestämma utsläckningsriktningens tecken + eller — 
I de flesta fall kan man likväl på indirekt väg, såsom genom 
sjelfva de aflästa vinkelvärdenas storlek, fältspatens förhållande 
i andra afseenden, t. ex. i konvergent polariseradt ljus o. s. v., 
komma till mycket säkra resultat såväl i ena som andra af- 
seendet. Ett bestämdt tecken har likväl endast i de fall, då 
detta tecken direkt kunnat bestämmas, blifvit utsatt framför 
de anförda vinkelvärdena. För att så vidt möjligt upphäfva 
de fel, som bero på en mindre exakt inställning på mörkt, 
hafva alltid ett större antal afläsningar blifvit gjorda. Hvarje 
i denna uppsats anförd mätning är sålunda medeltalet af 10, 
ofta af 20 och flera, afläsningar. Dessutom hafva utsläcknings- 
vinklarne, såvidt möjligt, blifvit mätta i flera spjelkblad ur 
samma prof. Spjelkbladen hafva helst undersökts i den form 
de erhållits ur bergarten. Men om ej tillräckligt tunna spjelk- 
blad direkt kunnat erhållas, hafva orienterade snitt framställts 
genom att fästa tjockare lameller med sin bästa yta på ett 
objektglas och sedan tunnslipa desamma från den andra sidan. 
Utom den mera exakta metoden att mäta utsläcknings- 
vinkeln i spjelkblad eller orienterade snitt, har jag stun- 
dom måst nöja mig med att enligt MICHEL LEVY's förslag 
i preparaten mäta utsläckningsvinklarna i makrodiagonala snitt, 
d. v. 8. sådana snitt, som släcka ljuset symmetriskt på båda 
sidor om tvillingslinien. Då det emellertid endast är det på 
detta sätt erhållna högsta värdet som är af någon betydelse 
vid bedömandet af fältspaten, är det klart, att denna metod 
endast i vissa fall kan ge approximatift riktiga resultat. 
Om två eller flera plagioklasarter ingå i en bergart, kan 
man medels denna metod endast bestämma den mest basiska. 
Den mera sura plagioklasen undandrager sig hvarje bestämning, 
så framt den ej utmärker sig genom ett särskildt utseende, 
så att man kan företaga två serier mätningar, en för den sura 
och en för den mera basiska fältspaten. Ännu mindre kan 
man genom vare sig denna eller någon annan hittills känd 
optisk metod ens tillnärmelsevis bestämma den relativa mäng- 
den af de i en bergart ingående plagioklasvarieteterna. Rätt 
