Dö 
BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 14. 9 
är N- NW stundom till och med nästan W. Stupningen är mycket 
vexlande. Än ligga berglagren nästan sväfvande och än äro 
de nästan lodräta. Hälleflintor, hälleflintgneiser och dylika berg- 
arter synas helt och hållet saknas. Af massformiga eller erup- 
tiva bergarter uppträda endast hyperit och diabas, den förra 
troligen såsom mäktiga lagergångar inklämd mellan jerngnei- 
sens skikt. Huruvida verkligen massformiga dioriter eller gab- 
broartade bergarter förekomma inom jerngneisens område i 
dessa trakter torde ännu vara en oafgjord fråga. Massformiga 
dioriter omnämnas visserligen t. ex. af BLOMBERG !) från bladet 
»Ölmestads> område. Huruvida dessa likväl äro verkligt eller 
endast skenbart massformiga bergarter, synes dock ännu ej vara 
med säkerhet afgjordt. 
Vida större vexling och intresse erbjuder granitområdet, 
hvilket upptager provinsens mellersta och östra delar. Ty ehuru 
oraniten måste betraktas som den förherrskande bergarten inom 
detsamma, är den likväl ej på långt när enrådande. Tvärtom 
möter man här en mångfaldig vexling af såväl plutoniska, 
massformiga och eruptiva, som lagrade bergarter. 
Af alla på området uppträdande bergarter är som antydt 
oraniten den förherrskande. Den uppträder i talrika större och 
mindre massiv, hvilka enligt Horst ofta bilda skarpa kontakter 
mot de lagrade bergarterna samt mot hvarandra,?) då de bestå 
af olika varieteter. Många olika slags granitvarieteter kunna 
särskiljas. De mest nämnvärda äro kanske: finkornig till medel- 
grof, röd och orå Vexiögranit, Örebrogranit, porfyrartad granit, 
hornblendegranit samt åtskilliga andra finkorniga, röda och gra 
oraniter. En egendomlig och i sitt slag enastående bildning är 
klotgraniten 3) från Slättmossa i Järeda socken, Kalmar län. AT 
öfriga plutoniska bergarter må här endast nämnas de till gabbro- 
och dioritgrupperna hörande bergarterna, hvilka bilda större eller 
mindre massiv inom alla delar af granitområdet. Gångar af por- 
fyr och diabas genomsvärma dessutom de i fråga varande trak- 
terna, särskildt bladen »Hvetlandas» och »Nydalas» områden. 
Afven på bladet »Vexiö» äro diabasgångarne ganska talrika. 
Diabasgångarne kunna hafva en längd af 3—4 mil och en 
mäktighet af 400—500 fot och derutöfver. Porfyrgångarne äro 
!) Beskrifningen till >Ölmestad> S. G. U. ser. Ab n:o 5, sid. 9. 
2) Beskrifningen till »Hvetlanda», 8. G. U. ser. Ab n:o 6, sid. 31. 
3) HoLsT, N. O. och E1IcHsTÅDT, FR.: Om Klotdioriten från Slättmossa 
i Järeda socken, Kalmar län. Geolog. Fören. i Stockholm Förhandl. 1884, 
bd. VII, häft. 2. 
