10 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
deremot betydligt mindre. De äro vanligen jemförelsevis helt 
korta och uppnå sällan en mäktighet af 100'. Egendomligt är 
det samband, som ofta finnes mellan dessa båda bergarter, 
derigenom att ursprunglig diabas, nu omvandlad till uralitdiabas, 
på många ställen åtföljer porfyrgångarne såsom mer eller min- 
dre tjocka salband.!) En särdeles märklig diabasgång är den 
s. k. Rödjagången, hvilken längs sin östra sida omsluter så tal- 
rika bollar af kvartsit och kvartsitsandsten, att ett verkligt 
konglomerat, det så kallade kvartsitdiabas-konglomeratet der- 
igenom bildas.?) Mäktiga täcken eller strömmar af diabas på- 
träffas dessutom i trakterna SÖ om Nässjö jernvägsstation på 
bladet »Nydala». Dessa diabastäcken hafva på sina ställen be- 
funnits öfverlagra Almesåkraseriens bergarter. 
Det lagrade urberget inom detta område är likaledes mycket 
vexlande. Olika slag år gneis, granitgneis, hälleflintgneis, hälle- 
flinta, glimmerskiffer, grönskiffer och kvartsit påträffas i mång- 
faldig vexling och i stor mängd. Då emellertid inga omfat- 
tande petrografiska undersökningar ännu blifvit anställda, indelar 
man dessa bergarter ännu efter rent yttre kännetecken, såsom 
färgen, goryet o. s. v. samt särskiljer på detta sätt röd och grå 
oneis, röd och grå hälleflinta, finkornig gneis, orofkristallinisk 
oneis, ögongneis o. s. v. En särdeles märklig bergart är den 
konglomeratartade hälleflintan och hälleflintgneisen, som på- 
träffas på flera ställen inom kartbladet »Hvetlandas»3) område, 
såsom vid Holmesberg, Hvetlanda kyrka, Lönneberga station 
m. fl. st. De lagrade bergarterna uppträda som långdragna 
zoner eller bälten inom de massformiga. Talrika dylika bäl- 
ten af mycket vexlande längd och mäktighet kunna särskiljas. 
Somliga af dessa hafva en sådan längd, att de kunna följas 
snart sagdt från granitområdets vestra gräns till dess östra 
d. v. s. till kusten af Östersjön. Ett sådant är det som från 
trakterna af Asa och Tolg på bladet »Vexiö» med vexlande 
mäktighet sträcker sig i sydostlig riktning hän emot Nybro 
och sedan i mera ostlig riktning fortsätter förbi Kristvalla till 
trakten NO om Kalmar, der det slutar på omkring två mils 
afstånd från kusten. Ett annat, ännu mäktigare bälte är det, 
!) EicHSTÄDT, FR.: Om uralitdiabas en följeslagare till gångformigt 
uppträdande småländska qvartporfyrer. Geolog. Fören. i Stockholm För- 
handl. bd. VI, häft. 14, sid. 709. 
2) Densamme dersammastädes bd. VII, häft. 11: Om qvartsitdiabas- 
konglomeratet på bladen »Nydala», >Vexiö» och >Karlshammn>. 
3) Se beskrifningen till >»Hvetlanda» sid. 20 och 22. 
