BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 14, 15 
klasens utbildning i förening med den i dem vanligen in- 
gående ringa kvartsmängdens sätt att uppträda framkallade 
struktur. Plagioklasen bildar nemligen allsidigt i jemvigt ut- 
veeklade kristaller, hvilka, då de mera obehindradt kunnat ut- 
veckla sina former, visa ganska tydliga rätliniga kristallkon- 
turer. I preparaten te sig derför plagioklasgenomskärningarne 
i allmänhet som jemförelsevis breda taflor — ej som långa och 
smala lister, såsom i diabaserna —, hvilka särskildt på gränsen 
mot den i vinklar och vrår mellan dem inklämda kvartsen äro 
väl kristallografiskt begränsade. Kvartsen, hvilken endast upp- 
träder på nämda sätt såsom en mellan de öfriga beständs- 
delarne inklämd fyllnadsmassa, är nemligen den sist stelnade 
beståndsdelen. = Fältspatkristallerna hafva derför just på de 
ställen, der de begränsas af kvarts, lättare kunnat följa sin 
drift att antaga regelbundna kristallformer. Detsamma är 
äfven händelsen med de öfriga beståndsdelarne, såsom augit, 
hornblende o. s. v., hvilka ej sällan äro väl kristalliserade, då 
de händelsevis stöta intill eller delvis omgifvas af kvarts. 
Kvartsens sätt att uppträda samt de öfriga beståndsdelarnes 
förhållande, då de gränsa intill detta mineral, erinra för öfrigt 
så lifligt om det sätt, på hvilket amorf glasmassa uppträder 
inklämd mellan de öfriga beståndsdelarne 1 vissa eruptiva berg- 
arter och de förhållanden, som dervid ega rum, att man svårligen 
kan undgå att betrakta dem som analoga företeelser. Liksom 
glasmellanmassan i de eruptiva bergarterna är den sista amorft 
stelnade återstoden af ett flytande magma, på samma sätt är 
kvartsen i dessa och liknande bergarter att betrakta såsom den 
sista kristallisationsprodukten ur ett dylikt magma. Den för 
dessa och liknande bergarter egendomliga strukturen skulle så- 
ledes på sitt vis tala för, att de en gång befunnit sig i ett 
magmaartadt tillstånd lika väl som de otvifvelaktigt eruptiva 
bergarterna. 
Att den småländska gabbron (och de nära den stående 
dioriterna) är en massformig och plutonisk bergart, bevisas dess- 
utom af dess geognostiska förekomstsätt. Den bildar nemligen 
inom granitområdet större eller mindre massiv, hvilka än upp- 
sätta genom massformig granit och än genom de lagrade ur- 
bergarterna. Flera af dessa massiv ligga så, att de på ena 
sidan begränsas af granit på den andra af lagrade bergarter. 
Gränsen mot den omgifvande bergarten är dock sällan fullt 
tydlig. Detta kan dels bero derpå, att gabbron mot gränsen 
