22 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
lagrade parallelt med afsöndringsytan. I vissa fall synas inter- 
positionerna till och med ensamma kunna framkalla en tydligt 
strimmig textur hos diallagen. Detta synes bäst när inter- 
positionerna hafva hopat sig i diallagkornens midt, hvilket 
mycket ofta är händelsen. Interpositionerna bestå dels af 
opaka korn och cylindriska kroppar af något jernmineral (magne- 
tit?) och dels af brunt genomskinliga lameller, liknande dem, 
som så ofta beskrifvits, utan att deras natur ännu kunnat fast- 
ställas. Utom dessa interpositioner synas likväl äfven lamel- 
ler af diallag vara inlagrade i tvillingställning mellan hufvud- 
individens Matlenndaig Siosr) Åtminstone visa polarisations- 
fenomenen ofta, att tvenne olika lamellsystem (hvaraf det 
ena vanligen är mycket underordnadt) finnas, hvilka släcka 
ljuset i olika riktningar, utan att några egentliga imterpositio- 
ner kunna iakttagas. 
Till färgen är diallagen städse ganska ljus. Färgen vex- 
lar likväl något. Den är nemligen än gråbrun, än nästan hvit 
och än tydligt grönaktig. I synnerhet de på sistnämda sätt 
färgade diallagindividerna visa ofta tydlig dikroism. Färgen 
är i så fall ljust sjögrön för den stråle som, vibrerar parallelt 
med c och svagt rödaktig för de båda öfriga strålarne. Att 
de olika färgade diallagindividerna hafva en något olika 
sammansättning, bör man antaga, isynnerhet som de äfven i 
andra afseenden synas förhålla sig något olika. Någon skarp 
gräns mellan två skilda diallagvarieteter kan likväl ej dragas 
på grund af färgen, lika litet som på grund af strukturen. 
Utsläckningsvinkeln är såsom hos alla monoklina augitarter 
särdeles stor och belöper sig tili 43” och deröfver. Basiska 
snitt visa, då de undersökas i konvergent polariseradt ljus, ut- 
trädet af en optisk axel. Det samma är förhållandet med ett 
och amnat ortopinakoidalt snitt. Optiska axelplanet faller så- 
ledes samman med symmetriplanet. 
Den rombiska pyroxenen liknar i det hela taget fullstän- 
digt diallagen, om man bortser från de olikheter, som bero på 
de olika symmetriförhållandena. Vid omvandlingen förhåller 
sig likväl den rombiska pyroxenen, såsom af det följande kom- 
mer att framgå, annorlunda än den monoklina. Äfven den 
rombiska pyroxenen har synbarligen något vexlande egenskaper 
och sammansättning. Den är nemligen än fullkomligt färglös, 
odikroitisk och svagt dubbelbrytande och än tydligt färgad, 
dikroitisk och mera starkt dubbelbrytande. I förra fallet 
