28 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
Då diallagen sjelf har en utpregladt trådig textur öfvergår den 
äfven i trådigt uralitliknande hornblende. De fina horn- 
blendetrådarne skjuta i så fall öfverallt in emellan diallag- 
trådarne, hvilka å sin sida så småningom absorberas och för- 
störas. En sålunda i omvandling stadd hornblendekristall har 
onekligen ett rätt egendomligt utseende. Ingenstädes synes 
den vara vare sig diallag eller hornblende utan båda delarne 
på en gång. De med hvarandra omvexlande mineraltrådarne 
äro nemligen så fina, att de ej ens vid stark förstoring kunna 
hållas i sär från hvarandra, isynnerhet som hornblendetrådarne 
hvar för sig hafva en mycket svag färg. På grund af den 
intima Höskanadn af hornblende- och ”diallagfibrer kan en 
dylik i desandlins stadd kristall naturligtvis ej vara mörk i 
någon ställning mellan korsade nike re utan måste stän- 
digt visa en fin aggregatpolarisation, oaktadt de till de olika 
mineralen hörande trådarne äro kristallografiskt lika orien- 
terade. Först då omvandlingen hunnit fullt afslutas, visar sig 
den nydanade hornblendekristallen som en enhetlig individ Ed 
bestämd utsläckning o. s. Vv. 
Då diallagen ej har någon utpregladt trådig byggnad utan 
ett mera augitliknande utseende, försiggår omvandlingen på 
ungefär samma sätt fast så att säga mindre regelbundet. I 
stället för trådar utbilda sig nemligen små punktformiga horn- 
blendepartier, hvilka på vanligt sätt tilltaga i mängd och storlek, 
till dess att all diallagsubstansen blifvit förstörd. Dessa små ele- 
mentära hornblendepartiklar förena sig likväl ingalunda alltid till 
en enhetlig hornblendekristall, utan gruppera sig i stället så, att 
ett aggregat af bladiga eller stängliga hornblendeindivider upp- 
står inom den ursprungliga diallagkristallens gränser. De på 
detta sätt bildade hornblendestänglarne visa i tvärgenomskäring 
ofta mycket tydligt hornblendets egen prismaform med en prisma- 
vinkel på 124”. Till färgen är det sekundära hornblendet än 
ljusare och än mörkare grönt. I sistnämda fall kan dikroismen 
vara rätt betydlig, enär färgen för « i så fall är blågrön, för hb 
grön och för a gulgrön. Absorptionen är jemförelsevis obetydlig 
men följer dock det vanliga skemat « ungefär = b > a. Prisma- 
genomgångarne äro i allmänhet ej särdeles tydliga. Utsläcknings- 
vinkeln mättes i några ur bergartspulvret utplockade elementar- 
prismor och befanns = 16",3 (medeltal af 16”,4 och 16”,2). 
Af det sagda framgår således, att diallagen än öfvergår i 
brädigt uralitliknande och än i tätare stängligt eller bladigt 
