32 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
ständigt. Hårdheten är ungefär —=5, egentliga vigten 2,87 
och deröfver. En fullkomligt exakt bestämning af egentliga 
vigten har likväl ännu ej kunnat utföras, enär det ännu ej 
lyckats erhålla fullkomligt rent material härtill. Det angifna 
värdet fanns genom att på vanligt sätt medelst TouLET's lös- 
ning bestämma eg. v. för några små, makroskopiskt utsöndrade 
korn, hvilka sedan tunnslipades och vid närmare undersökning 
befunnos bestå af 1 det allra närmaste ren substans. Att detta 
värde någorlunda öfverensstämmer med det verkliga, framgår 
dessutom af följande isoleringsförsök. Ett parti af bergarten 
(fr. Ryningsnäs) pulveriserades, siktades och slammades på 
vanligt sätt samt bragtes i en isoleringsapparat. Ur koncen- 
trerad kvicksilfverjodid-jodkaliumlösning erhölls ingen botten- 
sats med undantag af opaka korn jemte ett antal gula epidot- 
korn. Ur en lösning, som höll eg. v. 2,87, afsatte sig der- 
emot jemte all diallag, allt hornblende, klorit o. s. v., ett jem- 
förelsevis ganska stort antal färglösa korn, medan hufvudmassan 
af dessa ännu simmade ofvanpå vätskan. Hufvudmassan af de 
färglösa kornen afsatte sig derefter successift, allt efter som 
lösningen utspäddes. Vid en eg. v. af 2,74, således ett värde, 
som ännu ligger öfver labradorens gränsvärde, hade flertalet 
af de färglösa kornen redan afsatt sig. Resten sjönk till botten 
i en lösning, som höll eg. v. 2,67, och i lösningen funnos 
numera endast ett obetydligt antal färglösa eller svagt gul- 
aktiga korn, hvilka för öfrigt fullständigt afsatte sig, då denna 
utspäddes till 2,60. 
Af detta försök framgår, att i bergarten ej finnes något 
mineral, som är väsentligen lättare än labrador, samt att om- 
vandlingsprodukterna måste hafva en betydligt högre eg. v. än 
labradoren sjelf. På grund af den ytterst intima blandningen 
af osönderdelad fältspatsubstans och omvandlingsprodukten har 
det likväl hittills, huru försöken än blifvit varierade, varit 
omöjligt att erhålla den senare ren i någon större mängd. 
De vid föreliggande försök först (vid eg. v. 2,87 tillsammans 
med diallag o. s. v.) utfällda färglösa kornen skulle visserligen 
närmast motsvara ren substans. Deras mängd var likväl för 
obetydlig för att det skulle löna sig att söka tillvarataga dem. 
Allt det öfriga syntes vara mer eller mindre omvandlade 
labradorkorn. Det har således ännu ej lyckats att isolera 
någon till analys användbar kvantitet af ämnet i fråga. För 
att emellertid komma till någon kunskap om mineralets ke- 
