36 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
B) Spjelkblad efter P 
TN kr55 
2) A =79".5 
Den mindre goda öfverensstämmelsen mellan de två senare 
värdena förklaras troligen deraf, att spjelkbladen efter P voro 
sammansatta af så smala tvillingslameller, att någon fullt exakt 
mätning ej var möjlig. Samtliga de ofvan anförda värdena 
tala likväl för en labrador med en något mera basisk samman- 
sättning än labradorens i den olivinfria gabbron från Björkmossa. 
Icke dess mindre angripes plagioklasen föga äfven vid flera 
timmars digerering med koncentrerad saltsyra. 
Labradorens mörka färg beror som vanligt i dessa berg- 
arter på i tallös mängd inströdda interpositioner af små 
stoftliknande korn eller större, i längden utdragna borst 
eller smala lameller. Huruvida dessa imterpositioner lösas af 
saltsyra, kunde ej utrönas, enär labradoren, i hvilken de ligga, 
sjelf ej sönderdelas. Af kiselfluorvätesyra synas de deremot 
sönderdelas. Åtminstone kunde de ej upptäckas i fältspat- 
lameller, som på ett prepareradt objektglas blifvit behandlade 
med nämda syra, ehuru de före behandlingen voro tydligt 
synbara. Denna omständighet tyckes förbjuda att antaga, att 
de skulle bestå af titanjern. 
Vid omvandlingen öfvergår labradoren, på sätt som förut 
(sid. 30) närmare beskrifvits i fråga om Björkmossagabbron, 
först till en hvitgrumlig massa och sedan till ett finare 
eller gröfre aggregat af prehnitkorn. Omvandlingen i prehnit 
är i vissa prof så långt framskriden, att all plagioklas i 
bergarten öfvergått i detta mineral. Vid sidan om prehnit- 
bildningen försiggår likväl äfven en annan omvandling af labra- 
doren, hvarvid på vanligt sätt epidot, respektive zotsit, uppstår. 
Prehnit och epidot kunna derför träffas tillsammans i samma 
prof. Stundom kan man till och med finna epidotkorn midt 
inne i prehnitaggregaten. Likväl vill det synas, som om fält- 
spaten i vissa prof företrädesvis öfvergått i prehnit, i andra 
deremot i epidot. Liksom prehniten är epidoten i allmänhet 
ganska ljus till färgen. Endast de större epidotkornen äro 
nemligen tydligt gröngula, medan de smärre äro så godt som 
färglösa. Vid nogare aktgifvande finner man likväl, att äfven 
de hafva en svagt gröngul färgton. Då epidoten derjemte 
uppträder i aflånga eller rundade korn utan tydliga kristall- 
