BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 14. 237 
konturer eller genomgångar och dessutom ger liflica interferens- 
färger 1 polariseradt ljus, kan det stundom vara svårt nog att 
skilja mellan de båda mineralen. De skiljas likväl, förutom 
genom färgen, genom sin olika ljusbrytning, hvilken visar sig 
deri, att epidotens konturer framträda mera markeradt än 
prehnitens. Sättet på hvilket prehniten grupperar sig till större 
aggregat är också helt annat än epidotens. 
Olivin finnes numera endast i de jemförelsevis minst för- 
ändrade profven, der den påträffas som mer eller mindre friska, 
af omvandlingsprodukter omgifna kärnor. I mera omvandlade 
prof är olivinen deremot helt och hållet förstörd och ersatt af 
omvandlingsprodukter. Vid omvandlingen öfvergår olivinen 
i sitt inre till ett med mycken magnetit blandadt, ytterst fin- 
bladigt eller finstängligt, hopfiltadt aggregat af små färglöst 
eller svagt grönaktiga mineralindivider. Dessa nybildade mi- 
neralindivider lösas ej ens vid flera dagars behandling med 
saltsyra, ge i poraliseradt ljus Hifliga interferensfärger samt 
samt släcka ljuset snedt mot sin längdriktning. Det är derför 
mycket sannolikt, att de bestå af hornblende, i synnerhet som 
man stundom tror sig kunna iakttaga hornblendets prismaform 
hos de mera tydligt stängliga individerna. Utåt omger sig 
olivinen deremot med en smalare eller bredare, lifligt grön zon 
af i krans stälda, stängliga, med lätthet bestämbara hornblende- 
prismor. I tvärsnitt visa dessa hornblendeprismor i allmänhet 
något rundade konturer, men stundom kan man likväl med 
säkerhet igenkänna hornblendets prismaform. Hos något 
större individer kan man till och med iakttaga hornblen- 
dets prismagenomgångar. Denna yttre hornblendezon finnes 
. likväl endast der, hvarest olivinen gränsar intill fältspat och der 
den säkerligen uppstått genom ett slags vexelverkan mellan 
fältspat och olivin. Detta kan man vara så mycket mera be- 
rättigad att antaga, som hornblendeprismorna synas utgå från 
olivinens ursprungliga rand, hvarifrån de med sina fria ändar 
sträcka sig in i fältspatsubstansen. På gränsen mot diallag 
saknas hornblendezonen deremot fullständigt och synes derför 
ingen annan vexelverkan mellan olivin och diallag hafva egt 
rum än att olivinens omvandlingsprodukter stundom afsatt sig 
på springor och klyftlinier i diallagen Det karakteristiska 
utseendet och anordningen af dessa omvandlingsprodukter af 
olivin gör, att man med lätthet igenkänner dem, äfven om 
inga osönderdelade olivinrester mera finnas. 
