38 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
Likväl vill det synas, som om äfven serpentin bildades 
vid olivinens omvandling. Åtminstone påträffas serpentin ofta 
i mycket nära samband med de nyss beskrifna mineralag- 
oregaten, hvilka på sina ställen synas liksom genompudrade 
dermed. Dessutom finner man rätt ofta större, af hornblende- 
stänglar uppfylda serpentinpartier, hvilka möjligen hafva upp- 
stått ur olivin. Den för olivinserpentin så ofta kännetecknande 
nätformiga strukturen saknas likväl helt och hållet. Några 
friska olivinkärnor hafva ej heller någonsin iakttagits i dessa 
serpentinpartier. 
Glimmern är i det hela taget sparsam. Den har magnesia- 
glimmerns vanliga utseende och egenskaper. Vid omvand- 
lingen öfvergår den 1 ett grönt, kloritartadt mineral, som sönder- 
delas vid längre tids digerering med saltsyra. Likväl påträffas i 
flera preparat mycket mera klorit än som kan anses hafva upp- 
stått ur glimmern. Det torde derför ej vara omöjligt, att äfven 
hornblendet å sin sida, eller kanske diallagen sjelf omedelbart, 
öfvergår till klorit vid ett annat skede af omvandlingen. 
Det primära hornblendet är äfvenledes mycket sällsynt. 
De opaka kornen lösas vid digerering med saltsyra och torde 
derför bestå af magnetit. Några få korn af svafvelkis hade 
deremot motstått syrans inverkan. 
Det har redan ofvan betonats, att olivin i det stora hela 
är en mycket sällsynt beståndsdel i dessa trakters gabbroarter. 
Frisk olivin har nämligen utom i ofvan beskrifna bergart 
endast påträffats i ett prof från Blåsmålen i Björkmossamas- 
sivet, i några prof af broncitgabbron från Loftahammar samt 
slutligen i några prof af den längre ned beskrifna hornblende- 
gabbron. Dessutom hafva likväl omvandlingsprodukter af, 
olivin iakttagits i ett fåtal hithörande bergarter, hvilka äfven 
i öfriga afseenden visa mycket stor likhet med den nyss beskrifna 
gabbron från Ryningsnäs. Dessa förekomster äro: det lilla 
gabbromassivet N om Jenny station, bladet »Vestervik»; en 
ej närmare betecknad udde i sjön Välen, Fagerhults socken, 
bladet »Lenhofda», samt Solberget vid Vexiö. Vid Högakull i 
Rydaholms socken, bladet > Vexiö», uppträder dessutom en myc- 
ket olivinrik bergart, som till yttre utseende, till struktur och 
sammansättning visar mycket större likhet med vissa af de 
förut afhandlade gabbroarterna t. ex. Björkmossagabbron än 
med de närbelägna hyperiterna. Denna bergart torde derför 
med största sannolikhet böra anses som en olivingabbro, i syn- 
