40 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
1) Den fältspatrika broncitgabbrovarieteten liknar i det hela 
taget de broncitrikare profven af Björkmossagabbron samt 
innehåller äfven samma beståndsdelar, nemligen plagioklas, 
diallag, broncit, hornblende, glömmer, kvarts, magnetit, svafvelkis 
och apatit. Pyroxenmineralen visa stundom en tydligt skill- 
rande glans på sina genomgångsytor. 
Plagioklasen är till sin kemiska sammansättning en något 
basisk labrador. Undersökningen af fältspatlameller ur ett 
hithörande (kvartsfritt) prof gaf nemligen följande värden för 
utsläckningsvinkelns storlek: 
Spjelkblad efter basis P 
IN VARE SP 
ZÄNSANESKOGE 
3), A= 9550 (omkrmoj: 
Spjelkblad efter M lyckades det ej att erhålla. För öfrigt 
erbjuder plagioklasen föga anmärkningsvärdt. Den ger liksom 
i alla gabbroarter tafvelformiga genomskärningar, hvilka ej 
sällan visa ganska tydliga kristallkonturer. Till åldern är pla- 
gioklasen synbarligen ungefär samtidig med pyroxenmineralen. 
Några förändringar har den i allmänhet ej varit underkastad, 
utan visade den sig i alia de undersökta profven ännu utom- 
ordentligt frisk och oförändrad. De för gabbrons plagioklas van- 
ligen så karakteristiska stoftliknande interpositionerna återfinnas 
äfven här. De äro likväl i de flesta fall betydligt glesare och 
saknas stundom till och med helt och hållet. På grund häraf 
är fältspaten och derigenom äfven bergarten sjelf vanligen 
något ljusare än t. ex. Björkmossagabbron. 
Af pyroxenmineralen synes bronciten i allmänhet vara för- 
herskande. Broncit och diallag äro likväl till sitt yttre utse- 
ende så lika, att det är mycket svårt att uppskatta deras olika 
relativa mängd. I vissa prof, t. ex. från L. Grundemar och 
den strax utanför belägna St. Slipholmen, är pyroxenen likväl 
så godt som uteslutande rombisk. Båda mineralen visa i po- 
lariseradt ljus lifliga interferensfärger, bronciten dock något 
svagare än diallagen. Deremot är bronciten mera dikroitisk 
än diallagen. Färgen är röd, då prismagenomgångarne äro 
vinkelräta mot undre nikolsprismats hufvudsnitt, och sjö- 
grön, då de äro parallela dermed. Med afseende på struktur, 
interpositioner o. s. v. öfverensstämma de båda mineralen full- 
ständigt med hvad som vanligen anses vara typiskt för dessa 
