44 OFR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE RERGARTER. 
några få tums afstånd derifrån innehöll rätt mycket enstatit- 
liknande och delvis serpentiniserad rombisk pyroxen. 
Primärt hornblende förekommer i mycket vexlande mängd. 
Då det uppträder i större partier, bildar det stora glänsande 
kristaller, hvilka med lätthet igenkännas från den mera matt- 
svarta pyroxenen. En dylik »svart stjerngranit> (hornblende- 
gabbro) brytes vid L. Grundemar på grund af sitt prydliga 
utseende för att användas till grafvårdar o. dyl. Från den 
sekundära smaragditen skiljer sig det primära hornblendet som 
vanligt genom en tydligt brun färgton. De större hornblende- 
kristallerna omsluta ofta talrika mindre, olika orienterade dial- 
lagkristaller. 
Glimmern tillhör som oftast den röda modifikationen. Den 
bildar jemförelsevis stora blad samt uppträder äfven i ganska 
riklig mängd. Olivin påträffas i några prof som accessorisk 
beståndsdel. Olivinkornen äro än friska och än delvis omvand- 
lade i en gulgrön serpentinartad substans. I allmänhet äro 
diytakoiien jemförelsevis små samt finnas nästan endast som 
imneslutningar i större diallagkristaller. Omvandlingsprodukter, 
som skulle tyda på, att olivin ingått i större mängd i berg- 
arten, finnas ej. Kvarts saknas helt och hållet. Magnetit fin- 
nes egentligen endast som punktformiga interpositioner i de 
öfriga mineralen. Deremot påträffas svafvelkis i större, för 
blotta ögat synliga kristaller. Åfven magnetkis finnes här och 
hvar insprängd i bergarten samt har på sina ställen, såsom SO 
om Gröndalen, föranledt större skärpningsförsök. 
Det torde kanske förtjena omnämnas, att det vid gabbro- 
förekomsten vid Loftahammar lyckats påvisa åtminstone en 
yttre omständighet, som kan föranleda bergartens omvandling 
till smaragditgabbro. Det har nemligen visat sig, att denna 
omvandling städse försiggått vid kontakten med de granit- 
gångar, som genomsätta gabbron. Dylika gångar finnas i stort 
antal. Bergarten i dem är en röd, glimmerfattig, än jemförelse- 
vis finkornig och än grofkristallinisk, pegmatitlik granit. Mäk- 
tigheten af dessa gångar varierar betydligt, men synes i all- 
mänhet ej öfverstiga 5—6 fot. Gångar med en bredd af 0,5—2 
fot synas vara de allra vanligaste. 
