BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND ll. N:o 14. 47 
förut lemnade beskrifningarne. Här må i stället en från den 
vanliga gabbrotypen något afvikande, men som det synes ganska 
konstant återkommande typ af hornblendegabbron beskrifvas. 
Den i fråga varande typen representeras af en svart, något 
grönskimrande, medelgrof till grofkristallinisk bergart, hvilken 
särskildt karakteriseras genom sin rikedom på stora, vanligen 
egendomligt skillrande hornblendekristaller.  Skillrandet på 
bornblendets genomgångsytor framkallas, som längre ned kommer 
att visas, af mängden af i hornblendets massa inneslutna mindre 
kristaller af plagioklas, diallag o. s. v. Till sin mineralogiska 
sammansättning motsvarar bergarten till fullo begrepet horn- 
blendegabbro. Den består nemligen väsentligen af hornblende, 
diallag och plagioklas. Dessutom ingå vanligen något glummer, 
magnetit, apatit och stundom äfven något titanit, jemte olika 
slag af omvandlingsprodukter af plagioklas, glimmer o. s. v. 
Det primära hornblendet bildar, som antydt, jemförelsevis 
stora, i preparaten alltid tydligt brunaktiga kristallkorn. Dessa 
hornblendekorn äro ofta så tätt genomspäckade af mindre fält- 
spat- och diallagkristaller, att de för blotta ögat synas form- 
ligen genomsållade af hål. De erinra i detta afseende i sjelfva 
verket mycket om den i vissa diabasarter, såsom Kinnediabasen, 
Särnadiabasen!) o. s. v., på samma sätt uppträdande augiten. 
Det är otvifvelaktigt, att hornblendekristallernas på genom- 
gångsytorna framträdande, spräckliga, med ett visst egen- 
domligt skillrande förenade utseende framkallas af dessa inter- 
positioner, ty om dessa saknas, visar hornblendet endast glänsande 
men ej skillrande genomgångsytor. I öfrigt öfverensstämmer 
hornblendet fullkomligt med det primära hornblendet i de förut 
beskrifna gabbroarterna. Färgen är antingen rent brun eller 
grönaktig, likväl med bibehållande af en tydligt brunaktig färgton. 
I förra fallet äro strålarne c och b bruna och strålen a halm- 
gul, i senare är c grönbrun, b mera rent grön och a halmgul. 
Absorptionen är städse c ungefär — b > a. I små ur ett prof 
från trakten Ö om Ellarebo i Mörlunda socken isolerade pris- 
mor befans utsläckningsvinkeln = 12”,2 (medium af 11,3, 12”, 
13,4 och 12”,) medan utsläckningsvinkeln 1 ett dylikt prisma 
af grönt sekundärt hornblende ur samma prof var 17”,4. 
Diallagen är än oförändrad och än delvis eller helt och 
hållet förvandlad till uralit eller smaragditliknande hornblende. 
!) ÅA. E. TÖRNEBOHM 1. c. sid. 20 och 21. 
