50 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
ten N om Holmeshult i Fröderyds socken samt från Granön 
i Allgunnen, bladet »Vexiö»; vidare från berget N om Norre- 
gård i Elghults socken, bladet »Lenhofda>», och trakten om- 
kring Nöbbeleds gästgifvaregård i Vedeslöfs socken, bladet 
»Huseby». Det faller af sig sjelf, att dessa bergarter om man 
så ville äfven skulle kunna kallas diallagdioriter. 
d) Glimmergabbro. 
Äfven glimmergabbron sluter sig i många afseenden såsom 
struktur, yttre utseende o. s. v. mycket nära till den egentliga 
gabbron. Den uppträder också, mycket ofta åtminstone, i 
geognostiskt samband med denna. Icke dess mindre skiljer 
sig den typiska glimmergabbron till sin sammansättning ganska 
betydligt från den egentliga gabbron. Det är nemligen ej nog 
att magnesiaglimmer delvis eller stundom helt och hållet 
undantränger och ersätter diallagen. Vid närmare undersök- 
ning finner man nemligen, att en mera sur sammansättning af 
bergarten städse går hand i hand med en större rikedom på 
glimmer. Detta visar sig ej allenast genom en större rike- 
dom på kvarts utan äfven 
Fig. 4. genom en större aciditet 
hos den i bergarten ingå- 
ende fältspaten i förening 
med en ringare halt af 
basiska beståndsdelar. 
Strukturen är likväl den 
för alla gabbroarter ge- 
mensamma, ty fältspaten 
(äfven hornblende och py- 
roxen) visar i vanliga fall 
ganska tydliga, rätliniga 
kristallkonturer (se vid- 
stående träsnitt), så snart 
den gränsar imtill eller på 
Plagioklaskristaller väl kristalliserade på flera sidor omgifves af 
gränsen mot kvarts. Den fältspatkri- kvarts, hvilket mineralsom 
stallerna omgifvande kvartsen kv. bildar ÄTA ir . 
en enhetlig massa. Glimmergabbron fr. vanligt är den sista mellan 
Grönvik. Först. omkr. 100 ggr. de öfriga beståndsdelarne 
inklämda kristallisations- 
