36 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
arter, såsom t. ex. i glimmergabbron, måste detta bero på 
en mer än vanligt sur sammansättning af den ursprungliga 
magman. 
Vid omvandlingen öfvergår gabbrons plagioklas, såsom å 
sid. 30 närmare beskrifvits, först till en grumlig kaolinartad 
massa och sedan till ett finare eller gröfre aggregat af prehnit, 
som på sina ställen helt och hället intager plagioklasens plats. 
Eller också utbilda sig små korn af epidot eller snarare kanske 
af zoisit inom plagioklasens massa i sådan mängd, att äfven 
på detta sätt en fullständig omvandling af densamma kan ega 
rum. Hvaraf det beror, i hvilken af dessa riktningar om- 
vandlingen går, har ännu ej kunnat utrönas. Stundom hafva 
dessa båda slag af omvandling försiggått till och med i 
samma prof. Såsom förekomster, vid hvilka prehnitbild- 
ningen med framgång kan studeras, hafva jernvägsskärningen 
vid Ryningsnäs samt trakten omkring första milstenen V om 
Virserum redan blifvit nämda. Prehnit påträffas dessutom i 
talrika andra prof såväl af gabbroartade som af de längre ned 
beskrifna dioritartade bergarterna. Såsom exempel på en före- 
komst, der plagioklasen fullständigt öfvergått i ett jemförelsevis 
ganska grofkristalliniskt aggregat af fullkomligt oregelbundet 
gestaltade epidotkorn, må å andra sidan berget omedelbart V 
om Mörlunda station särskildt omnämnas. Omvandlingspro- 
dukten i fråga förvexlades till att börja med med prehnit. 
Vid försök att isolera densamma visade den sig likväl hafva 
en högre egentlig vigt än koncentrerad kvicksilfverjodid-jod- 
kaliumlösning eller högre än 3,19. Färgen var också tydligt 
gulaktig. Epidot träffas dessutom i många andra bergarter 
såsom omvandlingsprodukt af fältspaten. Särskildt synes fält- 
spaten i kvartsdioriterna vara benägen att vid sin omvandling 
ge upphof åt epidot eller zoisit; hvilketdera kan i de flesta 
fall ej afgöras. 
Då uralitgabbron ännu innehåller friska pyroxenkärnor, är 
dess bestämning naturligtvis ytterst lätt och säker. Men äfven 
då den ej mera innehåller dylika pyroxenkärnor, har den likväl 
ofta genom hornblendets utbildning samt genom sin struktur 
och utseende i öfrigt så många karakteristiska kännetecken, 
att man knappast löper fara att misstaga sig vid bestämningen. 
Likväl händer det ej sällan och som det vill synas just 
vid gränsen mot omgifvande bergarter, att gabbron får ett 
skiffrigt och från den typiska bergarten afvikande utseende. 
