60 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
a) Diorit. 
Till sitt yttre utseende skilja sig de här afsedda egentliga 
dioriterna ganska mycket på grund deraf, att hornblendet än 
bildar i längden utdragna prismatiska kristaller, än mera 
rundade korn. De för alla gemensamma beståndsdelarne äro: 
hvit eller svagt rödlätt plagioklas samt svartgrönt hornblende, 
magnetisk jernmalm, glimmer eller en grön omvandlingsprodukt 
af densamma, apatit, titanit samt enstaka korn af kvarts. Gry- 
et är medelgroft och strukturen ren gabbrostruktur. 
lältspaten synes uteslutande vara plagioklas. Till sin 
formutbildning öfverensstämmer densamma fullständigt med 
plagioklasen i gabbrogruppens bergarter. Den bildar sålunda 
allsidigt i jemvigt utbildade kristaller, som i genomskärning 
te sig som breda taflor, hvilka visa tydliga kristallkonturer så 
snart de mera obehindradt kunnat utveckla sina former. 
Rätt ofta visar plagioklasen vacker zonar byggnad. De inre 
partierna släcka då ljuset under större vinkel än de yttre, som 
tecken på, att de hafva en mera basisk sammansättning än 
dessa. De yttre partierna bestå derjemte af renare och fri- 
skare substans än de inre. Spjelkblad ur ett hithörande prof 
från Arnhult i Korsberga socken, »Hvetlanda», gåfvo följande 
värden för utsläckningsvinkeln: 
A) Spjelkblad efter P 
INGA Sv 
B) Spjelkblad efter M 
SNVNEE = Orn d 
SNYNGESPT RN 
Plagioklasén är sålunda äfven i denna bergart ganska ty- 
pisk labrador. Till sin substans är plagioklasen än ren och 
frisk, än grumlad på grund af begynnande omvandling. Vid 
mera genomgripande omvandling öfvergår den till prehnit, 
såsom man kan iakttaga på ett och annat ställe i preparaten. 
Dessutom påträffas ofta rätt mycket epidot. 
Hornblendet bildar städse kompakta, men oregelbundna 
massor, hvilka ofta liksom fylla mellanrummen mellan plagio- 
klaskristallerna. Genomgångarne äro skarpa och tydliga samt 
