62 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
b) Kvartsdiorit. 
Från de förut beskrifna dioriterna skilja sig kvartsdioriterna 
derigenom, att primär kvarts i dem ingår i så stor mängd, att 
den måste räknas till de väsentliga beståndsdelarne. Mängden 
af detta mineral vexlar dock betydligt i bergarter som till- 
höra denna grupp. I samma mån som kvartshalten ökas än- 
dras äfven bergartens struktur och habitus. 
1. Sådana kvartsdioriter, i hvilka kvartsen ehuru riklig 
likväl ännu är underordnad i förhållande till de öfriga väsent- 
liga beståndsdelar. I dessa kvartsdioriter bildar nämda mine- 
ral liksom i gabbrogruppens bergarter synbarligen sista utfyll- 
ningen mellan de öfriga beståndsdelarne. Såväl fältspaten som 
hornblendet bilda på grund deraf ganska väl begränsade kri- 
staller, så snart de stöta intill kvarts d. v. s. intill de ännu vid 
deras bildning med plastisk kiselsyra fyllda mellanrummen. 
(Se träsnittet sid. ) Strukturen är således ännu typisk 
gabbrostruktur, ett förhållande som enligt min mening ej 
tillåter något tvifvel om, att man har att göra med en fullt 
massformig och plutonisk bergart. Dylika kvartsdioriter finnas 
anstående SO om Sjögle i Hessleby socken, invid Tulunda i 
Mörlunda socken, 5 om Stockatorp i Korsberga socken. Dess- 
utom föreligga prof af denna bergart från grönstensmassivet V 
om Vena samt från Gyllekulla i Vena socken; från trakten 
O om sjön Finneln i Vimmerby socken, bladet »Hvetlanda». 
Den grå »Vexiögraniten» från Gemla station, bladet »Vexiö», 
liknar något dessa bergarter, men innehåller öfvervägande 
ortoklas. Mest typiska äro profven från Sjögle och Vena. 
Samtliga de uppräknade kvartsdioriterna äro ljusa, grå eller 
något rödaktiga, medelgrofva bergarter, i hvilka såväl plagio- 
klasen som hornblendet kunna igenkännas med blotta ögat. 
Den i stuff ofta något rödaktiga plagioklasen är i prepa- 
raten fullkomligt färglös. Egendomlig och gemensam för plagio- 
klasen i dessa bergarter är den utmärkt vackra zonarstruktur 
den så ofta visar. I somliga prof kan man iakttaga densamma 
i snart sagdt hvarenda genomskärning. Zonarstrukturen fram- 
träder synnerligen tydligt, derigenom att de inre delarne af 
fältspatkristallerna äro mera grumliga och förorenade samt 
mera omvandlade än de yttre, hvilka uppbyggas af mera klar 
