66 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
äro sekundära, uppkomna ur pyroxen. Absorptionen är r 
ungefär = b > a. Utsläckningsvinkeln på prismaytor i brunt 
hornblende ur kvartsdioriten från Sjögle fanns = 12”,9 (medium 
af 12,4, 13.5 och 12”,8). I ett grönt smaragditliknande prisma 
ur samma prof var den deremot = 17”,4. 
Glimmern förhåller sig på fulkomligt enahanda sätt som i 
de nyss beskrifna kvartsfria dioriterna samt öfvergår liksom 
der lätt i ett grönt, kloritartadt mineral. I kvartsdioriten 
från Stockatorp har glimmern varit så riklig, att denna bergart 
i sjelfva verket måste anses stå på gränsen till plagioklasgranit, 
i hvilken den i sjelfva verket äfven synes öfvergå. Numera är 
glimmern likväl mestadels förvandlad till meranämda klorit- 
artade mineral och endast sparsamma glimmerrester vittna om, 
att detta mineral är modermineralet till den kloritartade om- 
vandlingsprodukten. 
Kvartsens sätt att uppträda m. m. är redan 1 det före- 
gående afhandlad. 
Titaniten uppträder stundom 1 väl utbildade, rödbruna kri- 
staller, hvilka i genomskärning visade bekanta, för detta mineral 
karakteristiska, långdragna, rombiska formerna. Antalet och 
storleken af dessa titanitkristaller är betydligt. Endast i berg- 
arten från Stockatorp synes titanit helt och hållet saknas. 
Stundom träffas titanitkornen äfven sammanväxta med de opaka 
malmkornen, hvilka de kransformigt omgifva. Att titaniten, 
åtminstone i dessa trakter, kan betraktas som en ganska karak- 
teristisk beståndsdel för hornblenderika bergarter, särskildt för 
de kvartsrika hornblendebergarterna, har redan ofvan betonats. 
På grund af den stora mängden titanit skulle man vara 
böjd att tro, att de opaka malmkornen skulle bestå af titan- 
jern eller att de åtminstone skulle vara mycket titanhaltiga. 
Detta är likväl ej händelsen, ty de opaka kornen dragas med 
lätthet af en magnetisk knif samt lösas lätt och fullständigt 
af utspädd saltsyra. De bestå således af magnetit. Magnetiten 
bildar ganska ofta rätt tydliga kristaller. Vid sidan af magne- 
tit iakttager man stundom en och annan gnista svafvelkis i 
hithörande bergarter. 
Apatiten bildar mestadels långdragna hexagonala, nålar, 
hvilka genomsätta de öfriga beståndsdelarne. Apatitens mängd är 
än större, än mindre, men synes i allmänhet ej vara betydlig. 
