BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND. 11. N:o 14. 79 
likväl ej augitsubstansen i och för sig utan framkallas af inter- 
positioner, liknande dem, som färga plagioklasen. Omvand- 
lingen försiggår ej som vanligt längs springor och klyftlinier 
utan synes fastmer endast från periferien tränga in i augit- 
kristallernas massa. Till följd häraf äro augitkristallerna nästan 
utan undantag omgifna af ett tjockare eller tunnare hölje af 
omvandlingsprodukter, under det att kärnorna ännu äro full- 
komligt friska. Omvandlingsprodukten består af små gröna, 
starkt dikroitiska kristallprismor, hvilka så småningom samman- 
sluta sig till mera kompakta massor. I gynsamma snitt igen- 
känner man hornblendets prismaform hos de små elementar- 
prismorna eller också hornblendets prismagenomgångar i de 
mera kompakta massorna. Det lider derför intet tvifvel. att 
augitens omvandlingsprodukt är uralitartadt hornblende. Detta 
bekräftas dessutom af pleokroismens art och styrka, absorp- 
tionens art o. s. v. Den parallelt med c vibrerande strålen är 
nemligen blågrön, den parallelt med b vibrerande gräsgrön 
med ett streck i brunt och den parallelt med a vibrerande 
gröngul, stundom nästan färglös. Absorptionen är c ungef. 
=b>sa För öfrigt må om augiten framhållas, att den ej 
sällan visar lea abellkoituret och att genomgångsrikt- 
ningarne ofta framträda som ovanligt grofva fast ej särdeles 
regelbundna linier. 
Plagioklasen är mer eller mindre starkt gulfärgad, allt 
efter preparatens tjocklek. Den gula färgen som härrör från 
ett ytterst fint pigment är likväl ej likmässig, utan visar olika 
intensitet på olika ställen till och med i samma individ. Sär- 
skildt mot ytterkanterna blifva fältspatindividerna så små- 
ningom allt ljusare, så att de yttersta delarne af dem stundom 
äro helt och hållet färglösa. Å andra sidan kan äfven det 
omvända förhållandet ega rum, så att plagioklasindividerna äro 
ljusare mot midten än vid kanterna. Detta synes förnämligast 
vara händelsen i de mera finkorniga profven. Till sin kemiska 
sammansättning torde fältspaten närmast motsvara andeswn eller 
ännu surare afarter, ty den angripes ej märkbart ens vid längre 
tids digerering med koncentrerad saltsyra. De hithörande berg- 
arterna äro emellertid alla så finkorniga, att det ej lyckades 
att erhålla några till mätning brukbara spjelkblad. 
Mellan de gula fältspatlisterna uppträder emellertid en 
stundom NO riklig, färglös mellanmassa. En stor del af 
denna är säkerligen fre Miss vilken sålunda förekommer 1 ej obe- 
