BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND ll. N:o 14. 85 
kiselsyra. Kloritens mängd vexlar mycket i olika prof. I 
somliga synes den nästan fullständigt saknas. 
Ågren titanjernet är som oftast delvis eller helt och hållet 
omvandladt i en gråaktig opak substans, leukoxen. Vid dige- 
rering med HCl förblifva såväl titanjernet sjelf som dess 
omvandlingsprodukt olösta. Korn som vid digerering med 
saltsyra lösas, äro naturligtvis ej ilmenit utan magnetit. 
Apatit påträffas visserligen här och hvar som långa och 
smala nålar. I det stora hela är den dock så sällsynt, att 
man nästan kan påstå, att den saknas i dessa bergarter. 
I den ofvan citerade uppsatsen om uralitdiabasen har 
närmare redogjorts för, huru denna bergart, vanligen såsom 
endast några få fot breda salband, åtföljer gångporfyrerna i 
mellersta och östra Småland. Uvralitdiabasen uppträder likväl 
äfven sjelfständigt utan att vara bunden vid porfyrgångarne. 
Åtminstone = föreligga flera prof af denna bergart från 
ställen, vid hvilka ingen gångporfyr iakttagits såsom dess 
följeslage. Förut hafva 1 c. följande trenne ställen upp- 
räknats såsom fyndorter för uralitdiabas: vester om Karlstorps 
kyrka, husartorpet ?/g mil sydvest om Hessleby samt Lökanäs 
mellan Hessleby och Ingatorps jernvägsstationer. Vid dessa 
ställen åtföljer uralitdiabasen de der uppträdande porfyr- 
gångarne. Deremot uppträder uralitdiabasen, så vidt hittills 
är kändt, sjelfständigt utan att åtföljas af porfyr på följande 
ställen: vester om Larstorp i Ingatorps socken (porfyrartad 
med mycken frisk augit), SV om Bondarp i Kråkhults socken, 
SÖ om gården Hessleby i Hessleby socken (bergarten är 
porfyrartad samt bildar en omkring 1,000 meter lång gång), 
V om sjön Ögeln i Karlstorps a (bergarten är ganska 
a tallmisk” samt innehåller ännu ck frisk ne) samt 
N om Faggemåla i Lönneberga socken der bergarten likaledes 
är porfyrartad samt bildar en omkring 1 km lång gång. En 
porfyrartad uralitdiabas eller uralitporfyrit träffas vidare N om 
Stora Aby i Mörlunda socken, hvarest bergarten likaledes upp- 
träder gångformigt. Denna bergart skiljer sig likväl ganska 
väsentligt från de föregående. Den är nemligen temligen 
rik på kvarts samt innehåller smutsgul plagioklas. I sjelfva 
verket liknar bergarten fullkomligt de sid. 78 beskrifna kvarts- 
rika diabaserna med gulaktig plagioklas från bladet »Vexiö>, 
från hvilka den endast skiljer sig genom en längre skriden 
omvandling af augiten. Gulaktig fältspat påträffas äfven i 
