88 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
Olivinen är i och för sig färglös med ett svagt grönaktigt 
skär. Den svarta färgen framkallas af brunaktiga interpositi- 
oner, hvilka än bestå af jemförelsevis ganska grofva stoft- 
korn, än af staf- eller bladformiga mikroliter. Vid behand- 
ling med kall HCI löses olivinen såväl som de i densamma 
inströdda interpositionerna lätt, efterlemnande hvit, geléartad 
kiselsyra. Olivinens interpositioner ordna sig ofta i parallela 
rader, hvarigenom framkallas en finare eller gröfre strimmig- 
het, liknande den hos enstatiten vanliga. Linierna som fram- 
kallas på detta sätt äro ofta så skarpa och räta, att man lätte- 
ligen skulle kunna anse dem för verkliga genomgångslinier, 
om man icke genom att höja och sänka på mikrometerskrufven 
vid större förstoring öfvertygade sig om, att de i sjelfva verket 
framkallas af ytterst tunna och smala, men långa, brunaktiga 
blad-mikroliter. Fastän dessa linier sålunda ej äro egentliga 
genomgångslinier, äro de likväl parallela med olivinens 
hufvudsnitt, hvilket framgår deraf, att ljuset släckes parallelt 
med dem. För öfrigt genomsättes olivinen som vanligt af 
oregelbundna, ofta med magnetitstoft fyllda förklyftnings- 
sprickor. 
I den normala bergarten är olivinen mestadels fullkomligt 
frisk. Endast vid periferien omger den sig med ett ytterst smalt 
blågrönt bräm af omvandlingsprodukter. Då förändringen fort- 
skrider längre, inställa sig emellertid de bekanta tvenne om- 
vandlingszonerna, af hvilka den inre färglösa zonen utvecklar 
sig innanför och den yttre gröna zonen utanför nyssnämda 
bräm. Olivinens ursprungliga gräns betecknas således af 
gränslinien mellan de båda omvandlingszonerna, hvilken van- 
ligen utmärker sig genom en något intensivare grön färg än 
t. o. m. den yttre gröna zonen. 
Omvandlingszonerna påträffas likväl endast der, hvarest 
olivinen gränsar intill fältspat. Der den stöter intill pyroxen 
eller magnetit, kila de ut och försvinna. Till bredden äro 
dessa omvandlingszoner i allmänhet ungefär lika omkring alla 
olivinkornen i samma preparat. I olika prof hafva de dere- 
mot en mycket olika bredd. 
Att den yttre gröna omvandlingszonen består af horn- 
blende, lär ej kunna betviflas. Men äfven den inre färglösa 
zonen synes bestå af samma mineral; ty i ännu mera för- 
ändrade prof finnes ej mera någon skilnad mellan de båda 
omvandlingszonerna, enär hela den omvandlade massan då be- 
