4 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
mindre i bergarten från en V om Persatorp i samma socken 
belägen fyndort. I de båda sistnämda profven, särskildt i det 
senare, ingår deremot primär kvarts, på vanligt sätt inklämd 
mellan fältspatlisterna, i jemförelsevis ganska stor mängd. Här- 
igenom erhåller bergarten en omisskänlig likhet med de sid. 78 
o. f. beskrifna kvartsrika diabasernamed gulaktig fältspat. Och 
i sjelfva verket skulle man ej hafva dragit 1 minsta tvifvelsmål 
att sammanställa densamma med dessa, om man från början 
kommit att undersöka den i sammanhang med dem. Å andra 
sidan äro analogierna med den olivinförande bergarten från 
Furumon och V om Finshult jemte deras omvandlingspro- 
dukter lika omisskänliga. Dessa senare, i synnerhet den sist- 
nämda, synas återigen ej kunna skiljas från bergarten från 
Långhult och genom dess omvandling bildade bergarter. Det 
ser derför ut, som om alla dessa bergarter i sjelfva verket 
bilda en enda (geologisk) grupp och derför borde samman- 
fattas under ett gemensamt namn, hvilket likväl ej borde vara 
hyperit, enär rombisk pyroxen endast undantagsvis (broncitdia- 
basen fr. Bäckaryd) ingår i dessa bergarter i dessa trakter. 
Denna på rent petrografiska grunder grundade åsigt vinner 
vtterligare stöd genom de iakttagelser, som blifvit gjorda an- 
gående dessa bergarters förekomstsätt. Redan förut är på- 
pekadt, att de verkliga hyperiterna enligt TÖRNEBOHM upp- 
träda dels som gångar, dels som inlagringar i jerngneisforma- 
tionen. På samma sätt synes Långhultsförekomsten bilda en 
långdragen, parallelt med gneisens skikt injicerad lagergång 
eller lager. Åtminstone är dess längdriktning fullkomligt 
parallel med gneisens strykningsriktning. Men detta förekomst- 
sätt synes äfven tillkomma åtminstone en del af öfriga här 
afsedda bergarter. Sålunda kom jag, då jag sommaren, 1884 i 
sällskap med D:r Horst besökte de ofvannämde lokalerna, lik- 
som han på den förmodan, att bergarten här ej bildar verk- 
liga gångar utan inlagringar = lagergångar. Om diabasen 
vid Qvintås (se sid. 78) har jag 1 min dagbok antecknat »synes 
ej utgöra någon gång» o. s. v. Flera af de otvifvelaktiga 
diabaserna såsom diabasen från Madebråten, diabasen från 
Hönetorp m. fl. hafva af erfarna geologer på etiketterna till 
profven blifvit betecknade som »dioritskiffer» eller »massformig 
dioritskiffer» o. s. v. 0. s. v., något som torde kunna betraktas 
som bevis för, att dessa bergarter på dessa ställen ej bilda 
a 
oneisskikten genomskärande gångar. 
