BIHANG TILL K. SV. VET.-AKAD. HANDL. BAND 11. N:o 14. 99 
de enskilta flittrorna visa sig dervid tydligt genomskinliga med 
brun färg. Åfven sådana genomskinliga flittror, som man under 
mikroskopet kan pröfva på deras renhet, dragas lätt af magneten. 
Magnetismen är således i detta fall en i kromjernet sjelf inne- 
boende egenskap och kan ej föras tillbaka på i kromjernet 
insprängd magnetit. 
Utom den i omedelbart samband med olivinen stående 
serpentinen, hvilken framgått som direkt omvandlingsprodukt af 
detta mineral, påträffas serpentin äfven i de oregelbundna 
och kantiga mellanrummen mellan de öfriga beståndsdelarne. 
Denna serpentin skiljer sig ganska tydligt från den på klyf- 
torna i olivinen befintliga. Den är ljusare till färgen samt 
visar sig dessutom ofta fullkomligt indifferent i polariseradt 
ljus. I andra fall visar den tydlig, ehuru ytterst fintrådig 
aggregatpolarisation. Då dessa numera af serpentin upptagna 
mellanrum ursprungligen måste hafva varit upptagna af något 
annat ämne, ligger det antagandet nära, att här ursprungligen 
förefunnits en amorf mellanmassa, hvilken numera likväl helt 
och hållet blifvit förstörd. Om ej amorf mellanmassa fyllt 
dessa mellanrum, synes fältspat vara det enda mineral som kan 
anses hafva gjort det. Mot en sådan uppfattning talar emeller- 
tid den omständigheten att fältspat ännu här och hvar på- 
träffas i bergarten och att dessa fältspatindivider städse äro 
fullkomligt friska. Amorf glasmellanmassa påträffas för öfrigt 
enligt ROsSENBUSCH!) i flera af hans pikriter t. ex. i pikriten 
från Marlesreuth och i pikriten från Pressek i Fichtelgebirge, 
hvadan det ofvan gjorda antagandet ej synes vara allt för 
vågadt. 
Det har redan påpekats, att fältspat ehuru i ytterst ringa 
mängd imgår 1 bergarten. En annan varietet af samma bergart 
föreligger likväl från samma ställe, hvilken utmärker sig genom 
sin ljusa färg och sin rikedom på äfven för blotta ögat synlig 
plagioklas. Denna artförändring förekommer dock, så vidt hit- 
tills kunnat utrönas, endast helt underordnad i små, skarpt 
begränsade partier inom den svarta, fältspatfria hufvudberg- 
arten. Om man bortser från fältspaten, äro bergarterna i öfriga 
afseenden hvarandra mikroskopiskt fullkomligt lika. Fältspaten 
är fullkomligt frisk och klar samt fri från interpositioner. I 
de flesta genomskärningarne visar den tydlig plagioklasstreck- 
ning samt släcker i allmänhet ljuset under jemförelsevis mycket 
!) ROSENBUSCH: Mikroskopische Physiographie etc, sid. 530. 
