104 FR. EICHSTÄDT, PYROXEN OCH AMFIBOLFÖRANDE BERGARTER. 
öfverfyld af inneslutna mineralkorn. Dessa inneslutningar sy- 
nas egendomligt nog nästan uteslutande bestå af kvarts. 
De i->granaten inneslutna kvartskornen uppnå stundom nästan 
samma dimensioner som de fritt i bergarten uppträdande 
kvartsindividerna. Från egentliga interpositioner i den be- 
märkelse man vanligen tager detta ord, d. v. s. vätskeinne- 
slutningar, gasporer, mikroliter o. s. v., är deremot äfven gra- 
naten nästan fullkomligt fri. 
Apatiten bildar för detta mineral ovanligt stora rundade 
eller aflånga korn utan bestämd kristallbegränsning. Långa, 
nålformiga individer af detta mineral synas deremot helt och 
hållet saknas. För att undgå misstag vid bestämningen före- 
togs en kemisk pröfning på forforsyra på vanligt sätt. 
Jernmalmen är ganska sparsam. Den utdrages som det 
vill synas fullständigt ur bergartspulvret med en magnetisk 
knif, hvadan den väl är att anse som magnetit. 
Ett annat prof från samma trakt men från en något längre 
åt sydost, vid sjön Flårens södra ända belägen häll visar 1 det 
stora hela ganska stor likhet med föregående bergart, men 
skiljer sig likväl i flera afseenden rätt betydligt derifrån. 
Det innehåller nemligen ingen, eller så godt som ingen, fält- 
spat och jemförelsevis föga granat, men deremot titanit i öfver- 
raskande mängd. De opaka malmkornen dragas ej af en van- 
lig magnet och torde derför bestå af titanjern. Bergarten är 
således sammansatt af följande mineral: Hornblende, kvarts, 
titanit, glimmer, granat, apatit, titanjern och svafvelkis. Makro- 
skopiskt synes bergarten ganska vittrad och smular lätt sönder, 
ehuru beståndsdelarne hvar för sig äro friska och oförändrade. 
Kvartsen har en tydligt gulaktig färg. Detta beror derpå, att 
hvarje enskilt litet kvartskorn är öfverdraget med en ytterst 
tunn, isabellfärgad hinna, genom hvilken det skiljes från de 
intillgränsande kvartskornen. Detta synes ganska tydligt i 
preparatet, i hvilket de särskilta kvartskornen på grund af den 
mellan dem varande hinnan äfven i vanligt ljus visa tydliga 
gränser mot hvarandra. Af de öfriga beståndsdelarne be- 
höfver endast titaniten något närmare beskrifvas, enär de 
öfriga synas fullkomligt likna dem i föregående prof. 
Titaniten uppträder än spridd i bergarten såsom större, 
mera sjelfständiga korn än samlad till jemförelsevis stora, 
